Справа № 298/1122/21
Номер провадження 2/298/16/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/1122/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Овсепян Кристина Адіківна, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Овсепян К.А.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року, що набрало законної сили 28 грудня 2018 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13 січня 2007 року виконавчим комітетом Волосянківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом №01. Дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 . Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів на утримання дитини ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що визнає свій обов`язок щодо утримання дитини, необхідності надання їй матеріальної допомоги, забезпечення сину належних умов життя, розвитку його здібностей і з часу ухвалення Великоберезнянським районним судом рішення про стягнення аліментів намагається сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Водночас з часу ухвалення судом вказаного рішення змінилися обставини, що мають істотне значення та впливають на можливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Позивач посилається, що є офіційно не працевлаштованим, його доходи мають нерегулярний, мінливий характер, він намагається шукати будь-які можливості працевлаштуватися, проте останнім часом отримує дохід лише від виконання сезонних робіт. Намагається виїжджати за кордон для можливості заробити якісь кошти, однак із запровадженням обмежень, спричинених поширенням СОVID-19, виїхати за кордон стало важче та потребує значних затрат, а знайти роботу за місцем проживання у сільській місцевості взагалі неможливо.

Крім того, 24 вересня 2021 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка має малолітню дитину від попереднього шлюбу, батько якої ніколи не надавав та не надає матеріальної допомоги дитині, не приймав та не приймає участі у її житті, а ОСОБА_4 , в свою чергу, внаслідок наявності обставин особистого характеру не бажає в примусовому порядку забезпечувати встановлення відносин, як матеріального, так і особистого характеру між дитиною та її батьком.

Стверджує, що дружина внаслідок ускладнення стану здоров`я не може працювати та вимушена проходити певне лікування, а обстеження, аналізи, купівля ліків, проведення лікування, тощо - все це потребує значних фінансових витрат.

Також на утримані позивача перебувають непрацездатні батьки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є пенсіонерами. Стан здоров`я батька суттєво погіршився, внаслідок чого він повинен був проходити обстеження та лікування. З 22 по 30 червня 2021 року батько перебував на лікуванні в урологічному відділенні КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака», під час якого були проведені лабораторні дослідження, придбані необхідні ліки. Після лікування батько був виписаний для подальшого лікування під наглядом уролога та онколога НКП «ЗПЦ» ЗОР з рекомендацією проводити контрольні дослідження та огляди у лікарів. Все це призвело до невідкладних фінансових витрат, а подальше лікування та нагляд потребуватиме додаткових коштів.

Наголошує, що намагається забезпечувати сплату аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, про що свідчить довідка про розрахунок заборгованості по аліментах №59479888 та надані квитанції, однак через вказані вище обставини наразі така можливість у нього відсутня.

На час звернення з позовом до суду мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим за 1255 грн., а з нього у 2021 році стягуються аліменти у розмірі 4017,33 грн. щомісячно, що майже у чотири рази перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів.

За наведених у позовній заяві обставин, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від 27 листопада 2018 року на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_3 з 1/3 до 1/5 частки всіх видів заробітку, наголошуючи, що у випадку стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини з усіх доходів позивача сума таких становитиме 2 444.20 грн., що майже в два рази перевищує встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років, сплата аліментів у такому розмірі забезпечить можливість позивачу сплачувати їх вчасно та у повному розмірі, не допускаючи заборгованості, що в свою чергу забезпечить стабільність, вчасність та передбачуваність надходження коштів, призначених на утримання дитини, та буде досягнуто певного балансу, оскільки з одного боку дитина отримуватиме аліменти у розмірі, який не є меншим за встановлений законом, а з іншого боку дозволить позивачу належним чином виконувати рішення суду та утримувати свою сім`ю, яка опинилася у вкрай важкому стані.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 1 листопада 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2022 року поновлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву, прийнято поданий представником відповідача - адвокатом Кухта О.В. відзив на позовну заяву, долучено такий до матеріалів цивільної справи №298/1122/21.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Кухта О.В. просить узадоволенні позову про зменшення розміру аліментів відмовити, оскільки підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

Вказує, що при ухваленні рішення Великоберезнянським районним судом Закарпатської області 27 листопада 2018 року ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечив щодо сплати аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу.

Із долучених позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків слідує, що з 1 кварталу 2007 року по 2 квартал 2021 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, тобто станом на день ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів - 27 листопада 2018 року, останній на території України був безробітнім, проте не зважаючи на це, позовну вимогу про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу визнав та до жовтня 2021 року претензій щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина не мав.

Звертає увагу, що позивач постійно перебуває за кордоном на заробітках.

На думку відповідача, укладення позивачем шлюбу із ОСОБА_4 не позбавляє його від сплати аліментів на утримання свого сина, а тим більше не є підставою для їх зменшення.

Зазначаючи про наявність у дружини позивача малолітньої дитини від попереднього шлюбу, до позову не додано підтверджуючих дану обставину документів, і навіть за наявності ця обставина не породжує в позивача обов"язку утримувати дитину дружини всупереч інтересам власного сина, оскільки у дитини дружини є батько, який зобов`язаний її утримувати. Також не позбавляє позивача від сплати аліментів ускладнення стану здоров`я дружини та не є підставою для їх зменшення, оскільки ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, може бути зменшено у разі погіршення здоров`я платника, а не членів його сім`ї.

У Виписці з історії хвороби № 4538/419 стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , міститься інформація щодо місця роботи і роду занять: ТОВ Венбест, м. Київ, проспект Перемоги, 70/1, відтак, позивач вводить суд в оману, оскільки його батьки, хоч і є пенсійного віку, проте на утриманні не перебувають і проживають окремо від позивача ОСОБА_1 , а батько позивача офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату. Долучені до позовної заяви квитанції, чеки, рахунки не підтверджують факт того, що саме позивач витрачав кошти, як і нема підтвердження того, що препарати використовувались у власних цілях позивача ОСОБА_1 .

Наголошує, що позивач є молодою, працездатною особою, без вад зі здоров`ям, стан його здоров`я працювати дозволяє, і він може сплачувати аліменти на дитину згідно рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Овсепян К.А., наводячи викладені в змісті позовної заяви обставини, додатково вказує наступне.

При ухваленні рішення Великоберезнянським районним судом Закарпатської області 27 листопада 2018 року позивач надав згоду на сплату аліментів в розмірі 1/3 частини доходу, оскільки на той час працював за кордоном (сезонні роботи), мав великий об`єм роботи, який відповідно оплачувався належною заробітною платою, а починаючи з кінця березня 2020 року планова робота зійшла нанівець, всі плани з роботодавцями в один день припинилися. Все це прогнозувалося як тимчасове припинення робіт, натомість тимчасовість почала тривати все довше, і як наслідок, великі об`єкти були замороженні на 2-3 роки, зважаючи на відсутність фінансування. Позивач намагався виїжджати в пошуках аналогічних робіт, навики яких в нього були, натомість попрацювавши до двох місяців часу, роботодавці повідомляли про те, що не мають можливості надавати заробітну плату, розраховуючись із працівниками частково. Це призвело до майже повної та стабільної втрати роботи та відсутності доходу. Пандемія COVID-19 призвела до того, що великі підприємства припинили функціонувати, що потягло за собою втрату робочих місць. Наразі позивач постійно в пошуках підробіток з метою отримання будь-якого виду доходу.

Зазначає, що з 2020 року позивач почав проживати у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , в якої на той час вже був син від попереднього шлюбу - ОСОБА_7 , 2014 р.н., офіційно позивач вдруге одружився у вересні 2021 року. Під час спільного проживання позивача з ОСОБА_4 останній постійно супроводжує дружину в медичні заклади, в тому числі за межі країни (Чеська Республіка, Прага). 7 грудня 2020 року ОСОБА_4 діагностували дифузний токсичний зоб І ст. вперше виявлений середньої тяжкості. Протягом 2021 року була проведена велика кількість обстежень та досліджень у лікарів, які встановлювали причину виникнення даного захворювання, лікування не припиняється. Кожний другий місяць (протягом року) ОСОБА_4 проходить додаткові профілактичні консультації в лікаря-ендокринолога. Працювати наразі немає можливості, оскільки будь-яка стресова ситуація і фізичне навантаження - це виклик для хвороби.

З моменту спільного проживання та офіційного укладення шлюбу у позивача виникли додаткові витрати по утриманню нової сім`ї, він зобов`язаний утримувати сім`ю, а наявність дитини від попередніх відносин не свідчить про те, що у них повинно бути окреме проживання чи харчування, батько дитини жодного дня не бачив її, не приймав участі у вихованні та утриманні, його місце знаходження з 2014 року невідоме. Дитина ОСОБА_4 є невід`ємною частиною сім`ї, і хоча утримання не є прямим обов`язком позивача, натомість все покладається на нього, як на єдину особу, яка здійснює забезпечення сім`ї на даний час.

Щодо офіційного працевлаштування батька, то він працює на даний час, працевлаштування було здійснено, з тих підстав, що батько, дізнавшись про своє захворювання, почав впадати в паніку та депресувати і з метою уникнення думок про захворювання було вирішено його відволікти працею. Позивач постійно надавав та надає кошти на лікування батька.

Оскільки в добровільному порядку сторони не можуть домовитись про зміну розміру аліментів, вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання спільної дитини, матеріальне становище позивача, який офіційно не працевлаштований, а підробітки є на даний час незначні, доходи не стабільні, з огляду на створення нової сім`ї, утримання малолітнього сина його дружини, триваюче захворювання теперішньої дружини та батька позивача, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник - адвокат Кухта О.В. в судове засідання не з`явилися.

Від представника відповідача - адвоката Кухта О.В. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки ОСОБА_6 та її представника - адвоката Кухта О.В. за наявними матеріалами у справі. У клопотанні зазначається, що у зв"язку з військовою агресією Росії в Україні відповідачка перебуває в Чеській Респібліці і прибути в судове засідання не має змоги, а її представник зайнята у розгляді справи №307/4132/21 в Тячівському районному суді і не може взяти участь в судовому засіданні Великоберезнянського районного суду. У вказаному клопотанні також просить прийняти та долучити до матеріалів справи пояснення по суті з доданими до них матеріалами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов та наполягав на його задоволенні з підстав наведених в ньому. Зазначив, що сплата аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду, є для нього непосильною, оскільки на його утриманні перебуває хвора непрацююча дружина та її дитина від першого шлюбу, а також непрацездатні батьки, наголосивши, що батько захворів на онкологічне захворювання. Зауважив, що є непрацевлаштованим, має нерегулярний дохід від сезонних робіт, на даний час у зв"язку з введенням воєнного стану в Україні взагалі позбавлений можливості виїхати за кордон на заробітки. Наголосив, що сума аліментів, яку він сплачує є значною.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Овсепян К.А. просила задовольнити позов, зазначивши про наявність підстав для цього, навівши зазначені в позові та у відповіді на відзив аргументи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що відповідачка та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, останній є батьком сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Також судом установлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року у справі №298/1675/18 (набрало законної сили 28 грудня 2018 року) з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття (арк.спр.8-10). На виконання вказаного рішення суду був виданий 3 липня 2019 року виконавчий лист у справі №298/1675/18 (арк.спр.14-15).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №10596 від 7 жовтня 2021 року, інформація про доходи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 1 кварталу 2007 року по 2 квартал 2021 року відсутня (арк.спр.11).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 18 березня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25641468 від 22 березня 2010 року, у приватній власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок АДРЕСА_1 (арк.спр.12-13).

З наданих суду квитанцій встановлено, що ОСОБА_1 перераховано відповідачці аліменти 14 серпня 2019 року в сумі 2300 грн., 15 липня 2019 року в сумі 19535 грн., 19 грудня 2019 року в сумі 4600 грн., 4 вересня 2019 року в сумі 2300 грн., 25 лютого 2020 року в сумі 9200 грн., 2 липня 2020 року в сумі 4600 грн., 8 липня 2020 року в сумі 2300 грн., 18 грудня 2020 року в сумі 8000 грн., 15 червня 2021 року в сумі 31092,97 грн., 28 грудня 2021 року в сумі 5000 грн., 30 листопада 2021 року в сумі 5000 грн., 25 листопада 2021 року в сумі 8000 грн. (арк.спр.17-23, 76-78, 159-160).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах за №59479888 від 6 жовтня 2021 року, наданого головним державним виконавцем Великоберезнянського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області, сума заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №298/1675/18 від 3 липня 2019 року, станом на 1 жовтня 2021 року становить 22706,95 грн. (арк.спр. 24-25).

Позивач з 24 вересня 2021 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24 вересня 2021 року (арк.спр.26). ОСОБА_4 є матір"ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком дитини є ОСОБА_9 , вказане стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 травня 2020 року (арк.спр.123).

Згідно довідки Ставненської сільської ради від 23 лютого 2022 року №192, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - дружина, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - син дружини, які проживають за цією адресою без реєстрації (арк.спр.174).

Даними проведеного 5 липня 2021 року Ультразвукового дослідження щитовидної залози пацієнта ОСОБА_4 зроблений наступний висновок: УЗ-ознаки помірної гіперплазії щитовидної залози, тиреоїдита, УЗ-ознаки лівобічного лімфаденіту (арк.спр.27). Згідно консультативного висновку МЦ "Гармонія" від 7 грудня 2020 року ОСОБА_4 встановлено діагноз: дифузний токсичний зоб І ст., вперше виявлений, середньої важкості, декомпенсація (акр.спр.28), а згідно консультативного висновку б/н і б/д, виданого МЦ «Ужмед» ОСОБА_4 встановлено діагноз: дифузний токсичний зоб в ст.мед., субкомпенсація (арк.спр.30).

Відповідно до виписки з історії хвороби №4538/419, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , домашня адреса: АДРЕСА_2 , місце роботи - ТОВ Венбест, м.Київ, проспект Перемоги, 70/1, з 22 по 30 червня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Закарпатської обласної клінічної лікарні ім.А.Новака. Продовжує хворіти. Виписаний для подальшого лікування під наглядом уролога та онколога НКП «ЗПЦ» ЗОР (арк.спр.32-33).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є пенсіонерами, останнім призначена пенсія за віком, що підтверджується даними пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (серія НОМЕР_5 ) від 6 березня 2013 року та посвідчення серії НОМЕР_6 від 11 березня 2003 року (арк. спр.43).

Відповідно до наказу №198к/тр від 25 березня 2022 року ОСОБА_5 з 28 березня 2022 року за угодою сторін звільнений з посади охоронника відділу охорони та безпеки (Ужгород) Закарпатської філії ТОВ "Венбест" (зворотній бік арк.спр.159).

За даними довідки Ставненської сільської ради від 23 лютого 2022 року №192, ОСОБА_5 , 1953 року народження, зареєстрований в АДРЕСА_2 , та проживає за цією адресою разом з дружиною ОСОБА_6 , 1954 року народження, донькою ОСОБА_10 , 1980 року народження, внучкою ОСОБА_11 , 2004 року народження, та зятем ОСОБА_12 , 1980 року народження. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_6 періодично проживають в ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (арк.спр.178).

Позивач, вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру аліментів на дитину, аргументуючи такі тим, що є офіційно непрацевлаштованим, має мінливий та нерегулярний дохід від сезонних робіт, вдруге уклав шлюб з жінкою, яка має неповнолітню дитину, останні перебувають на його утриманні, оскільки дружина часто хворіє і не працює, батько дитини добровільно допомоги на її утримання не надає, а дружина в примусовому порядку питання щодо цього вирішувати не бажає, також на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери, один з яких хворіє, що у сукупності позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному рішенням суду, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу зміни розміру аліментів, що регулюються нормами права, які містяться в главі 15 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України).

За змістом ст.180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п.23 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень убачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні ст.81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд критично оцінює доводи позивача про зміну його матеріального стану на відміну від матеріального стану, який існував на час винесення рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема, погіршення такого після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, оскільки позивач ОСОБА_1 не підтвердив належними та допустимими доказами твердження про те, що його майновий стан погіршився настільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, жодних доказів на підтвердження зміни матеріального стану позивача, суду не надано.

Як зазначив позивач, він є офіційно непрацевлаштованим тривалий час, його доходи нерегулярні та мінливі, він намагається шукати будь-які можливості працевлаштуватися, останнім часом отримує дохід лише від виконання сезонних робіт, робив спроби виїхати за кордон на заробітки, однак спочатку із запровадженням обмежень, спричинених поширенням СОVID-19, виїхати за кордон було важко та потребувало значних затрат, а тепер через запровадження в країні воєнного стану виїзд йому взагалі заборонений, а знайти роботу за місцем проживання у сільській місцевості неможливо.

З наданих суду матеріалів слідує, що позивач не працює з 2007 року, тобто ця обставина існувала на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів - 27 листопада 2018 року.

Судом відхиляються доводи ОСОБА_1 щодо погіршення його майнового стану внаслідок неможливості офіційно працевлаштуватися, оскільки сама по собі ця обставина, на думку суду, не може беззаперечно підтверджувати погіршення матеріального становища відповідача як платника аліментів в розумінні ст.192 СК України і не входить до кола обставин, визначених статтями 182 та 192 СК України як підстави для перегляду розміру аліментів.

Водночас, позивач ОСОБА_1 , вказуючи в позові про відсутність тривалий час офіційного працевлаштування, при цьому, усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дитину на належному рівні до досягнення нею повноліття, відомостей щодо спроб працевлаштування не навів і жодними доказами не підтвердив. Доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного в пошуках роботи не надав. Більше того, позивач не працює з 2007 року, з чого можна зробити висновок про відсутність у нього бажання щодо пошуку офіційної постійної роботи.

Натомість позивач є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, матеріали справи не містять відомостей про наявність в нього жодних протипоказань щодо працевлаштування, відтак останній має можливість працевлаштуватися.

Позивач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, батьком якої він є.

З наданих суду матеріалів слідує, що позивач офіційно не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, аліменти на утримання інших дітей чи не працездатних осіб не сплачує, має задовільний стан здоров`я. За таких умов відсутність у нього заробітку (доходу), або ж нерегулярність та мінливість такого, не може бути тією обставиною, яка зумовлює зменшення розміру аліментів, оскільки позивач має можливість отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Як зазначив ВС у своєму рішенні від 6 червня 2018 року у справі №138/594/17-ц, непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів.

В той же час, доводи позивача ОСОБА_1 про нерегулярність та мінливість його доходів, неможливість сплати аліменти у визначеному судом розмірі спростовуються наданими ним до позову копіями квитанцій про сплату відповідачці коштів в якості аліментів, в яких останній зазначений платником.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він вдруге одружився на жінці, яка має неповнолітню дитину від попереднього шлюбу і ця дитина також перебуває на його утриманні.

Суд враховує, що з часу винесення рішення про стягнення з позивача аліментів в останнього дійсно змінився сімейний стан, оскільки він друге одружився, однак сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від першого шлюбу. Зміна у зв`язку з такою обставиною матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на неспроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі і ця обставина підлягає належному доказуванню.

Повторно одружуючись із жінкою, яка вже має неповнолітню дитину, позивач також очевидно повинен передбачати свої фінансові можливості щодо утримання дитини, а такий факт одруження не може позбавляти його власну неповнолітню дитину належного утримання. Більше того, посилання у позові на те, що позивач утримує дружину та її дитину від попереднього шлюбу, свідчать про те, що позивач має доходи.

Суд доходить висновку, що зміна сімейного стану позивача - укладення шлюбу з іншою жінкою, яка має дитину від іншого шлюбу, а також наявність додаткових витрат на лікування дружини у зв"язку з її хворобою, не є підставою для зміни розміру аліментів, позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану.

Крім цього, позивач, зазначаючи про те, що його дружина ніде не працює, доказів щодо непрацевлаштування останньої не надав, як і не навів відомостей щодо її непрацездатності через наявне у неї захворювання.

Твердження позивача про те, що він утримує неповнолітню дитину дружини, оскільки батько дитини добровільно допомоги на її утримання не надає, а дружина в примусовому порядку вказане питання вирішувати не бажає, не є обставиною, яка впливає на визначення судом розміру аліментів на утримання дитини, оскільки є добровільним вчинком позивача і свідчить про наявність у нього матеріальних можливостей на це.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він утримує своїх батька та матір, які є пенсіонерами, судом відхиляються, доказів про те, що його матеріальний стан у зв`язку з цим погіршився суду надано не було, як і не було надано доказів, що батьки перебувають на утриманні позивача та потребують від нього матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є пенсіонерами, тобто є непрацездатними за віком, зареєстровані та фактично проживають разом з його сестрою ОСОБА_10 та її родиною і лише періодично проживають у позивача.

Щодо покликання позивача на те, що він не в змозі сплачувати аліменти в повній мірі на утримання сина, оскільки утримує свою матір, то суд відхиляє таке, оскільки мати позивача являється пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої позивач суду не вказав, тобто отримує соціальне забезпечення від держави. Крім цього, жодних належних доказів того, що позивач надає матеріальну допомогу своїй матері до матеріалів справи не було долучено.

Щодо тверджень позивача про здійснення витрат на утримання батька, який потребує лікування, то суд вважає, що такі не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Оскільки на законодавчому рівні, зокрема положеннями ч.1 ст.202 СК України, закріплено обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а відтак обов`язок по утриманню непрацездатних батьків не може бути перешкодою для реалізації та виконання обов`язку по належному, в тому числі матеріальному забезпеченню батьками своїх неповнолітніх дітей. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним таких витрат на утримання батька. Долучені до матеріалів справи копії розрахунків оплати за послуги медичної допомоги та фіскальні чеки з оплати цих розрахунків, що досліджені судом, такими доказами вважатися не можуть, оскільки не містять відомостей щодо особи, яка здійснила оплату зазначених сум коштів та не підтверджують того, що саме позивач був платником зазначених в даних документах коштів.

Судом зауважується, що батько позивача є пенсіонером та відповідно отримує пенсію, розмір якої позивач суду не вказав, тобто отримує соціальне забезпечення від держави. Крім цього, з наданих суду матеріалів встановлено, що батько позивача був працевлаштованим охоронником відділу охорони та безпеки (Ужгород) Закарпатської філії ТОВ "Венбест", в тому числі у період його перебування на лікуванні, звільнений з вказаної посади 28 березня 2022 року, отже мав інший дохід, окрім пенсії, розмір якого позивачем також не зазначено.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №760/11934/16-ц та від 17.05.2021 року у справі № 552/3611/19.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, стороною позивача суду не надано. Також не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Отже, враховуючи такі об`єктивні чинники та можливість позивача працювати і отримувати дохід, суд не вбачає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що його матеріальне становище погіршилось.

Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Суд вважає, що позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному рішенням суду розмірі, при цьому врахувавши інтереси дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зауважує, що згідно наданих відповідачем матеріалів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 9-го класу Київського спортивного ліцею-інтернату, знаходиться на неповному державному забезпеченні, стипендія Статутом та фінансуванням учбового закладу не передбачена, проживає в гуртожитку ліцею в м.Києві. За даними характеристики з місця навчання ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно (арк.спр.175, 177).

За викладених обставин зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде спрямовано на її належне забезпечення та суперечитиме її інтересам.

Беручи до уваги, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд приходить висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дитину, визначених рішенням суду, то йому у позові слід відмовити.

Розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами Сімейного кодексу України.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Овсепян Кристина Адіківна, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.