Справа № 127/926/22
Провадження № 2-о/127/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2022 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

основних присяжних: Ружанського Р.В., Семенова Д.М.,

за участю: секретаря судового засідання Коровай А.А.,

прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Петрусєвич А.Б.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без її згоди,-

ВСТАНОВИВ:

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 була госпіталізована 13.01.2022 року о 12 год. 51 хв. в № 21 відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР».

Направлення на госпіталізацію було видане завідувачем приймального відділення ОСОБА_2 , яка після особистого огляду ОСОБА_1 зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї психічного розладу.

13.01.2022 року о 14:00 год. ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердили доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку без її згоди.

В судовому засіданні представник лікарні свої заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві. Просив заяву задовольнити.

Прокурор щодо задоволення заяви не заперечував.

ОСОБА_1 категорично заперечила щодо примусового лікування.

Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 була госпіталізована 13.01.2022 року о 12 год. 51 хв. в № 21 відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР».

Направлення на госпіталізацію було видане завідувачем приймального відділення ОСОБА_2 , яка після особистого огляду ОСОБА_1 зробила висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї психічного розладу.

13.01.2022 року о 14:00 год. ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що ОСОБА_1 страждає на важкий психічний розлад у вигляді: гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, наслідком якого є порушення сну, тривога, агресивність до оточуючих, висловлює маячні ідеї відношення (думає, що її дитину хочуть отруїти), наявність суїцидальних думок, відмова від їжі, що виявляють небезпеку здоров`ю та життю для себе та оточуючих у разі ненадання їй психіатричної допомоги, а тому потребує госпіталізації в примусовому порядку без її згоди.

Норма ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» прописує, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в судовому засіданні абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавала пояснення, чітко відповідала на запитання, при цьому самостійно зазначила обставини перебування її у лікарні, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки представником психіатричного закладу не доведено в судовому засіданні наявність тяжкого психічного розладу здоров`я ОСОБА_1 та необхідність її примусового стаціонарного лікування.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави для госпіталізації хворої

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_1 має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, на час розгляду справи та під час перебування в лікарні не проявляла агресію.

Також суд наголошує, що оскільки поміщення на примусове лікування до психіатричного стаціонару передбачає цілковиту ізоляцію від суспільства, що є безперечно крайнім способом втручання у свободу особи, суд не вбачає необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, суд не вбачає нагальної необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, й зауважує, що в даному випадку цілком достатнім було б надання особі психіатричної допомоги амбулаторно в домашніх умовах в зоні створеного для ОСОБА_1 життєвого комфорту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 13, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 5-7, 9-10, 12, 76, 77, 80-82, 89, 259, 263-265, 339-342 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» Заграй Тамари Володимирівни в примусовому порядку без її згоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Сичук

Основні присяжні Р.В. Ружанський

Д.М. Семенов