Справа № 591/8649/21
Провадження № 2/591/945/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2021 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гончаренко Т.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Світайло А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу № 591/8649/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що працює доцентом кафедри «Прикладна гідроаеромеханіка» Сумського державного університету. Наказом відповідача від 12.10.2021 було попереджено працівників про обов?язковість з 04.11.2021 наявності щеплення відповідної категорії осіб від респіраторної хвороби COVID-19 та їх відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у випадку не проходження у зазначений термін. Наказом від 23.11.2021 його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. З даним наказом не згоден. Враховуючи норми ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 46 КЗпП України вакцинація від COVID-19 є добровільною, а відповідач не має права застосовувати заходи впливу до працівника, якщо останній не бажає її проходити. Такої підстави для відсторонення як відмова від проведення вакцинації від COVID-19 нормами КЗпП не передбачено. Зазначає також, що у зв?язку з незаконним його відстороненням підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Просить визнати незаконним та скасувати Наказ №2394-ІІ від 23.11.2021 «Про відсторонення від роботи працівників, які ухиляються або відмовляються від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19», виданий сумським державним університетом, відповідно до якого ОСОБА_1 відсторонено від роботи; стягнути з Сумського державного університету на користь ОСОБА_1 середню заробітню плату за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що відповідача було відсторонено від посади у передбачений законодавством спосіб. Таке відсторонення відповідає як законодавству, так і інтересам колективу працівників і студентів. Відсторонення нічого спільного з примусом вакцинуватись, порушенням права на працю, втручанням у особисте життя не має. Проте суспільство, зокрема трудовий колектив, має право захищати себе від небезпеки зараження інфекцією. Це втілюється у обов?язку роботодавця згідно ст. 153 КЗпП створити належні та нешкідливі умови праці. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач вказував, що незалежно від проведення щеплення будь-яка особа може бути носієм збудника коронавірусної хвороби та інфікувати оточуючих. Тому неприпустимим є співставлення конституційних прав окремої людини з інтересами суспільства, оскільки потенційну вірогідність завдання шкоди таким інтересам внаслідок реалізації права на працю досить складно належним чином оцінити. Відстороненням від роботи без збереження заробітної плати відповідачем порушено право позивач на працю. Прийняте рішення суперечить ст.ст. 1,12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Ухвалою суду від 02.12.2021 відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав. Додатково пояснили, що інформація про вакцинацію є медичною інформацією, яку позивач не зобов?язаний розголошувати, у тому числі роботодавцеві.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову із зазначених у відзиві підстав. Пояснив також, що університет є суб?єктом виконання норм законодавства щодо обмежувальних протиепідемічних заходів та повинен був виконати вимоги законодавства щодо відсторонення працівників які відмовляються або ухиляються від щеплення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивачем укладено контракт з Сумським державним університетом, яким його призначено на посаду доцента кафедри «Прикладна гідроаеромеханіка» на строк з 01.09.2021 по 31.08.2024 (а.с. 10-13).

Наказом від 12.10.2021 №0937-І «Про обов?язковість щеплення працівників університету проти COVID-19» визначено, на підставі наказу Міністерства охорони здоров?я України від 04.10.2020 №2153, керівникам структурних підрозділів попередити під підпис співробітників відповідних підрозділів про обо?язковість з 04.11.2021 наявності щеплення відповідної категорії осіб проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та їз відсторонення від роботи без збереження заробітної плати у випадку не проходження вакцинації у зазначений термін (п. 1 наказу). Позивач від підпису про ознайомлення із даним наказом відмовився (а.с. 14-16).

Наказом від 23.11.2021 №2394-ІІ «Про відсторонення від роботи працівників, які ухиляються або відмовляються від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19» відсторонено у тому числі ОСОБА_1 з 24.11.2021 від роботи без збереження заробітної плати працівників університету, які не пройшли повного або часткового курсу вакцинації від гострої респіраторної хвороби COVID-19 або не надали відповідних документів, що підтверджують наявність протипоказань (застережень) до вакцинації проти COVID-19(п. 1 наказу). Встановлено, що працівники, зазначені у п. 1 даного наказу, допускаються до роботи з дати надання сертифікату про проходження повної або часткової вакцинації або медичної довідки, що підтверджує наявність протипоказань (застережень) до такої вакцинації (п. 2 наказу) (а.с. 17-18).

Із наказом позивач був ознайомлений під підпис із застереженнями про незгоду з наказом та намір оскаржити його в суді (а.с. 19).

При винесенні оскаржуваного наказу відповідач керувався ч. 2 ст. 12 Закону Укрїни «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 46 КЗпП, п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020, Наказом Міністерства охорони здоров?я України №2153 від 04.10.2021.

Звертаючись з даним позовом, позивач не погоджується із вищевказаним наказом відповідача в частині відсторонення його від роботи і просить скасувати цей наказ з підстав його незаконності та необґрунтованості.

Пунктами а, б ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.

Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених робіт.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності (п. 3 Наказу).

У примітці до зазначеного наказу визначено, що обов?язковим профілактичним щепленням підлягають працівники в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка набрала чинності з 08.11.2021 року на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити:

1)контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153;

2)відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, згідно з статтею 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що виданий закладом охорони здоров`я;

3)взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу».

Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем ані закладу освіти ані суду надано не було. Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов?язковість щеплення працівників університету проти COVID-19. Таке попереждення було оформлене у вигляді наказу від 12.10.2021 та доведено до позивача. Відсторонення позивача від роботи відбулось шляхом видання наказу про таке відсторонення із зазначенням строку відсторонення - до усунення причин, що його зумовили. Позивача було ознайомлено із наказом під підпис.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець діяв на підставі, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні.

У зв?язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 200, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумського державного університету про визнання незаконним та скасування наказу №2394-ІІ від 23.11.2021 «Про відсторонення від роботи працівників, які ухиляються або відмовляються від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19», відповідно до якого ОСОБА_1 відсторонено від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Зарічним ВМ СМВ УМВС України в Сумській області.

Відповідач: Сумський державний університет, адреса місцезнаходження: вул. Р.Корсакова, буд. 2, м. Суми, .

Повний текст рішення виготовлено 21.01.2022.

Суддя О.О. Ніколаєнко