Справа № 180/498/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Марганець в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/498/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2017 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча має таку змогу, оскільки є працездатною особою, працює , отримує заробітну плату, інших утриманців не має, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи стягнення з дня подання до суду позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Відповідно до медичного висновку №312 від 30 січня 2020 року про дитину-інваліда до 18 років, їхній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний дитиною з інвалідністю до 25 травня 2036 року та відповідно до довідки № 1 від 08 лютого 2022 року, має потребу у домашньому догляді.

Відповідач коштів на її утримання не надає, незважаючи на те, що вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю і їй самій важко утримувати дитину на ті кошти, що надає держава на догляд за дитиною з інвалідністю.

Вважає, що відповідач може надавати кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на весь час проживання із нею дитини. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання до суду позовної заяви, на весь час проживання з дитиною з інвалідністю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ППК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 29 квітня 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

24 травня 2022 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги позивачки він визнає частково: проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) - не заперечує, при цьому просить врахувати, що він, як батько дитини, у добровільному порядку приймає участь у її забезпеченні. Проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини - заперечує та зазначив, що свою родину- дружину разом із сином він забезпечує всім необхідним, вони перебувають на його утриманні. Витрати по лікуванню дитини та придбанню спеціального харчування для дитини несе він і йому незрозумілі підстави звернення дружини з позовом про стягнення аліментів на її утримання. У зв`язку з повномасштабним вторгнення збройних формувань Російської Федерації та захопленням значних територій України, його родина- дружина разом із сином були змушені залишити своє місце проживання у м. Дніпрі та переїхали до Німеччини. Усі витрати по організації переїзду родини автобусом ніс саме він. Також він здійснював перекази на картковий рахунок дружини, які вона витрачала як на сина, так і на свої потреби. Крім того, його дитині на підставі рішення УПСЗН, яке набрало законної сили, було встановлено повне матеріальне забезпечення. За таких обставин сину була призначена соціальна допомога, як дитині-інваліду до досягнення нею 18 років. Також вказав, що згідно до п. 3.2. Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого наказом №226/293/169 від 30.04.2002 року Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства фінансів України та міністерства охорони здоров`я, до державної соціальної допомоги дітям-інвалідам віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними, яка призначається одному з непрацюючих батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Отже позивач отримує допомогу та грошові кошти на утримання сина, у зв`язку з чим він вважає, що немає законодавчо визначених підстав стягувати з нього аліменти на утримання дружини.

24.05.2022 року позивач надала до суду заперечення на відзив, в якому просила суд її позовні вимоги задовільнити у повному обсязі.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково: проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) - не заперечує, проти стягнення аліментів на утримання дружини - заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та доданих до нього документів, які просить суд врахувати при ухваленні рішення та відмовити позивачу в задоволенні цієї частині позовних вимог.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 86,180-183, 191 СК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона по-винна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 статті 191Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 2017 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції к Дніпропетровські області, актовий запис № 60.

Від шлюбу мають спільну дитину - сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Серії НОМЕР_2 , виданого30 травня 2018 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області підтверджується, що його батьками є: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Сторонами не заперечується той факт, що дитина сторін на даний час проживає разом із матір`ю- ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою про реєстрацію їх місця проживання.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина у достатній кількості у добровільному порядку не надає, хоча має змогу таку надавати, оскільки є працездатною особою, працює та отримує пенсію, інших утриманців не має.

У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатною особою, у зв`язку з чим має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною віку 18 років, починаючи стягнення з 06 квітня 2022 року.

З урахуванням наявних у справі доказів та норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи та той факт, що відповідач будучи працездатною особою добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проти позову не заперечує, враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовільнити у повному обсязі.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю, суд дійшов наступного:

Згідно наявного в матеріалах справи медичного висновку №312 про дитину-інваліда віком до 18 років від 30 січня 2020 року наданого Комунальним некомерційним підприємством "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Дніпровської міської ради син сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний дитиною з інвалідністю до 25 травня 2036 року.

Відповідно до довідки № 1 про потребу (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 08 лютого 2022 року надану ТОВ "Сімейна клініка "МЕДЕКСПЕРТ" м. Дніпро дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує у домашньому догляді.

На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина, що має інвалідність, добровільно не надає.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. N2961-ІV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Частинами 1,4 ст. 75 СК України визначено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, тобто у частці від доходу другого з подружжя або у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею. Позивач має право на утримання від відповідача за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач є працездатною особою, працює, інших утриманців не має, що ним не заперечується.

Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю.

Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батиків провинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справ "HUNT v. UKRAINE"№ 31111/04, параграф 54).

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан відповідача, його працездатний вік, відсутність на його утриманні інших утримуванів, а також ту обставину, що малолітня дитина є інвалідом та перебуває на утриманні матері, яка наразі не може працювати у зв`язку з доглядом за сином та те, що обов`язок матеріально утримувати дитину є як у матері так і у батька, виходячи із принципу співмірності для забезпечення праву дитини, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання матері- ОСОБА_1 , з якою проживає дитина з інвалідністю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частини в ( що не перевищує фінансову спроможність відповідача) від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період встановлення інвалідності дитини, починаючи стягнення з 06 квітня 2022 року і до 25 травня 2036 року.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду про стягнення аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 992,40 х 2 = 1984,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ст.180,181,182,183,191, 88 СК України, ст. ст. 4, 10,12,13, 28,76,81, 141, 259, 263-265,268, 274-277,279, 352,354-355,430 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Марганець, Дніпропетровської обрості, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Топила, Томаківського району, Дніпропетровської області РНОКПП- НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною віку 18 років, починаючи стягнення з 06 квітня 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Марганець, Дніпропетровської обрості, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , щомісячно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Топила, Томаківського району, Дніпропетровської області РНОКПП- НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , яка проживає з дитиною, що має інвалідність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), на період встановлення інвалідності дитини, починаючи стягнення з 06 квітня 2022 року і до 25 травня 2036 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Марганець, Дніпропетровської обрості, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1984 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. С. Янжула