РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гончарової А.В.,

розглянув у відкритому судового засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.12.2019 року о 07 год. 00 хв. у місті Бердичів Житомирської області за адресою вул. Європейська, 67/2, відбулася ДТП за участю наземних транспортних засобів «ВАЗ 2108» з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням власника ОСОБА_2 та Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_1 .

Внаслідок означеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до положень п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, водії спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (система «Європротокол»), яким ОСОБА_2 визнав себе винним у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди майну ОСОБА_1 .

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АО/1885791 виданого ПрАТ «УАСК АСКА» дійсного на дату ДТП.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування.

За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування ПрАТ «УАСК АСКА» сплатив страхове відшкодування у сукупному розмірі 27 809,60 грн.

Проте згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1 вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 становить 98 789,60 грн.

Тому з вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погодився, оскільки відповідно до абзацу 3 п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 698 від 17.11.2011 від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» (Із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг N 3471 від 29.12.2015), з 01.02.2016 року максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає 50 000,00 грн.

Отже з урахуванням зазначених вимог закону позивач просив стягнути з ПрАТ «УАСК АСКА» суму у розмірі 20 190,40 грн., яка розрахована наступним чином: 50 000,00 грн. (ліміт відповідальності) - 27 809,60 грн.(сплачене страхове відшкодування) - 2 000,00 грн. (франшиза) = 20 190,40 грн.

Крім того, з урахуванням положень вимог ч. 2 ст. 1192 та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування, а саме: 98 789,60 грн. (фактично завдана шкода) - 48 000,00 грн.(страхове відшкодування) = 50 789,60 грн.

В подальшому позивач звернувся до суду з заявами про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача ПрАТ «УАСК АСКА» та про зменшення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Вказавши, що ПрАТ «УАСК АСКА» здійснила виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у сумі 48000 грн.

Зменшивши позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування у розмірі 37 139,60 грн., а саме: 98 789,60 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 13 650 грн. (вартість транспортного засобу у пошкодженому стані) - 48 000,00 грн. (страхове відшкодування) = 37 139,60 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 8 000 грн.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач посилається на те, що належний позивачу на праві власності автомобіль був основним засобом пересування, пошкодження автомобілю завдало позивачу сильних душевних страждань, внаслідок пошкодження автомобілю позивач втратив стан спокою та зазнав значних душевних хвилювань, позивачу довелось відмовитися від запланованих сімейних поїздок.

Ухвалою суду від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 67).

Ухвалою суду від 01.03.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УАСК АСКА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрито, прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 (а.с. 144).

Ухвалою суду від 04.06.2021 року закрито підготовче засідання у справі (а.с. 198).

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього різниці між розміром фактичної шкоди завданої внаслідок ДТП та розміром страхового відшкодування. Вважає, що при наявності правочину про страхову виплату та здійснення страховиком страхової виплати відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» припинилось його деліктне зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, а тому в даному випадку положення ст. 1194 ЦК України застосуванню не підлягають. Також зазначає, що ним не визнається розмір моральної шкоди, оскільки він не відповідає вимогам розумності та справедливості, не заперечує щодо стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не подавав.

Дослідивши та проаналізувавши надані письмові докази, враховуючи доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 08.12.2019 року о 07 год. 00 хв. у місті Бердичів Житомирської області за адресою вул. Європейська, 67/2, відбулася ДТП за участю наземних транспортних засобів «ВАЗ 2108» з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням власника ОСОБА_2 та Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_1 .

Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до положень п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, водії спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (система «Європротокол»), яким ОСОБА_2 визнав себе винним у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди майну ОСОБА_1 .

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АО/1885791 виданого ПрАТ «УАСК АСКА» дійсного на дату ДТП.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування.

Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1 вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 становить 98 789,60 грн. (а.с. 13-23).

Відповідно до абзацу 3 п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 698 від 17.11.2011 від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» (Із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг N 3471 від 29.12.2015), з 01.02.2016 року максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає 50 000,00 грн.

Відповідно до укладеної угоди № 9443 від 10.06.2020 року між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_1 про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування сторони угоди визначили розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 , а саме 48000 грн. (а.с. 108).

В цій угоді сторони визначили вартість пошкодженого транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 до ДТП - 98789,60 грн., вартість транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 після ДТП у пошкодженому стані - 24000 грн.

За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування ПрАТ «УАСК АСКА» сплатив страхове відшкодування позивачу ОСОБА_1 у сукупному розмірі 48 000 грн. (а.с. 108-112).

Також встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/1885791 відповідач ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 2000 грн. (а.с. 93).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша статті 1188 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як видно із матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 (а.с. 35).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1, вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 становить 98 789,60 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування ПДВ становить 108 305 грн. 15 коп. (а.с. 13-23).

Отже відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1 вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП, складає 98 789,60 грн. та дорівнює вартості пошкодженого майна до ДТП, оскільки вартість поновлення перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки.

З матеріалів справи встановлено, що угодою № 9443 від 10.06.2020 року між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_1 сторони угоди визначили вартість пошкодженого транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 до ДТП - 98789,60 грн., вартість транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 після ДТП у пошкодженому стані - 24000 грн.

Позивач ОСОБА_1 отримав від ПрАТ «УАСК АСКА» на відшкодування завданої шкоди суму у розмірі 48 000 грн. в межах ліміту відповідальності страховика, вказана сума визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1.

Положеннями п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 , належного позивачу, перевищують його вартість до ДТП, ремонт такого транспортного засобу є економічно необґрунтованим, а тому згідно п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначений транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Якщо автовласник згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, то відповідно до п. 30.3. ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Таким чином, розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким, власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (або моторне транспортне страхове бюро).

Як встановлено судом залишки транспортного засобу Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 , не були передані позивачем страховику, ні відповідачу, оскільки з наданих до справи доказів вбачається, що вказаний транспортний засіб відчужено позивачем ( а.с. 83).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Також, слід врахувати, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір суми, що підлягає відшкодуванню в результаті фізично знищеного автомобіля, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач отримав суму відшкодування від страховика, який виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний їй автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 789,60 грн., а саме: 98 789,60 грн. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 24 000 грн. (вартість транспортного засобу у пошкодженому стані) - 48 000,00 грн. (страхове відшкодування) - 2 000 грн. (виплачена франшиза) = 24 789, 60 грн.

При цьому у вказаному розрахунку суд приймає до уваги вартість транспортного засобу після ДТП, що визначалась сторонами в угоді № 9443 від 10.06.2020 року між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_1 про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, де було визначено сторонами вартість транспортного засобу після ДТП у розмірі 24 000 грн., та не бере до уваги долучений до позову договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8804 від 08.08.2020 року де була визначена вартість автомобіля Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 у сумі 13 650 грн.

Доводи відповідача, які зводяться до того, що наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 2416/1 щодо вартості матеріального збитку є неналежним доказом суд відхиляє.

Так, зазначений висновок експертного автотоварознавчого дослідження за своїм правовим характером є звітом про оцінку майна, вимоги до якого встановлюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачем, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до частини другої статті 32 цього Закону оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Наданий позивачем висновок щодо визначення вартості матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача відповідає вимогам ст.ст. 4,5,6,12,15,18,22 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Він складений за результатами безпосереднього дослідження пошкодженого автомобіля професійним оцінювачем, діяльність якого полягає у визначенні, зокрема, розміру завданих збитків в таких випадках.

Висновок ( звіт) про оцінку професійного оцінювача є достатнім і належним доказом для ухвалення рішення про відшкодування збитків.

Обґрунтованих доводів щодо того, що оцінювачем було порушено методику чи порядок проведення дослідження не наведено. Будь-яких обґрунтованих доказів, що спростовують вказану у висновку розмір матеріального збитку відповідачем не надано.

Повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 30.11.2021 року № СЕ-19/108-21/12168-АВ складене судовим експертом Запорізького НДЕКЦ МВС України, оскільки автомобіль позивача на момент проведення дослідження не наданий (як з`ясовано судом відчужений позивачем), крім того витрати про оплату проведення експертизи не були сплачені відповідачем, не є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, оскільки відповідачем доказів на спростування вартості завданої шкоди не надано, досліджені письмові докази не спростовують факту понесення позивачем таких витрат.

Отже позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 в частині відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування, підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана, з розміром цього відшкодування.

Суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки внаслідок ДТП було істотно пошкоджено транспортний засіб позивача, він був позбавлений можливості ним користуватись, змушений витрачати час для стягнення завданої шкоди.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 285,19 грн. (26789,60х840,80:78980).

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 9500 грн., суд виходить із наступного.

На підтвердження витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, заявником подано до суду договір про надання правової допомоги від 09.03.2020 року, акт виконаних робіт до договору від 05.05.2020 року на суму 9500 грн., квитанція до прибуткового касового ордера від 05.05.2020 року на суму 9500 грн. (а.с. 37-47).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Договір про надання правової допомоги від 09.03.2020 року (у матеріалах справи наявна його копія) не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати.

Суд виходить з того, що правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу за надані послуги мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Зміст акту виконаних робіт свідчить про те, що адвокатам надавались послуги з приводу досудового врегулювання спору з ПрАТ «УАСК АСКА» щодо виплати страхового відшкодування. В матеріалах справи наявна претензія про відшкодування шкоди адресована ОСОБА_2 проте даних про її відправлення на адресу відповідача суду не надано.

З урахуванням викладеного у цій справі судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 24 789,60 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., судовий збір 285,19 грн., а всього стягнути суму у розмірі 27 074 (двадцять сім тисяч сімдесят чотири) гривень 79 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26.05.2022 року.

Суддя Ю.В. Геєць