Справа № 199/9321/21
РІШЕННЯ

іменем України

19.05.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача - 3 Архипенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, про припинення права приватної власності та про скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимоги:

-про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.1998 р. №68;

-про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0103;

-про скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:710:0103 у державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру :01:710:0103 з Державного земельного кадастру, припинивши право власності на неї.

Позов обґрунтований тим, що в результаті проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22.01.2020 р. №2-22/1 -рк посадовими особами Дніпровської міської ради було виявлено наявність ряду підроблених рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради. Зокрема, однією з таких земель стала земельна ділянка з кадастровим номером :01:710:0103, що розташована у АДРЕСА_1 цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером: :01:710:0103, розташована у АДРЕСА_1 , проте фактично, відповідно до Публічної кадастрової карти України вона розміщена в районі АДРЕСА_2 . Дана обставина надає можливість дійти до думки про участь та особисту заінтересованість співробітників Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в незаконній схемі привласнення землі територіальної громади міста Дніпра.

Безпосередньо заволодіння земельною ділянкою відбулося шахрайським шляхом на підставі підробленого рішення виконавчого комітету Дніпропетровської ради від 22.01.1998 №68, на підставі якого у подальшому було зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_2 , про що було видано державний акт від 24.02.1998 р. серія ДПД8*520744.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який містить актуальну інформацію стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно, з 01.01.2013 р. будь-яка інформація щодо державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0103, що розташована у АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі державного акта від 24.02.1998 р. серія ДПД*520744 та/або за будь-якою іншою особою відсутня.

Технічну документацію, яка стала підставою для формування земельної ділянки земельної ділянки, було розроблено ТОВ «Рада -центр», інженером землевпорядником Захаренком О.С., інформація щодо якого також відсутня у реєстрі землевпорядників.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:710:0103, що розташована у АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді та віднесена до земель комунальної власності, в силу ст.ст. 80, 83 ЗК України та ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», жодних рішень щодо передачі земельної ділянки територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та/або її виконавчим органом не приймалося. Відтак, на переконання позивача, шляхом проведення безпідставної державної реєстрації на землю комунальної власності на підставі неіснуючих документів вона протиправно всупереч волі власника перейшла на праві приватної власності до іншого правонабувача.

У 1998 році отримати земельну ділянку у приватну власність можливо було за рішенням місцевої Ради народних депутатів, а не рішенням виконавчого комітету місцевої ради, оскільки на той час діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990 №561-ХІІ, відповідно до ст. 17 якого зазначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Втім, державним реєстратором було проігноровано той факт, що надане для проведення державної реєстрації рішення виконкому Дніпропетровської міської ради не є належним документом, на підставі якого законодавством передбачено виникнення права власності та державна реєстрація речових прав на нерухоме майно.

Відповідач - 1 не скористався правом брати участь у судових засіданнях та право надання відзиву на позовну заяву.

Відповідач - 2 не скористався правом брати участь у судових засіданнях.

Відповідач - 2 позов не визнав.

У відзиві на позовну заяву відповідач - 2 просив суд відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки відповідачем - 2 не було порушено прав позивача, які підлягають судовому захисту (а.с. 68-70).

Внаслідок пожежі, яка відбулася 04.08.2008 р. в приміщенні Інституту, де зберігався місцевий фонд документації із землеустрою Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська, була знищена більша частина документації землеустрою разом з документами Державного реєстру земель (книги записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі з зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги. Внаслідок цієї події не є можливим надати достовірну інформацію з Державного земельного кадастру щодо реєстрації прав на земельні ділянки за кадастровим номером :01:710:0103.

Правовідносини у сфері державної реєстрації земельної ділянки врегульовано ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

У відповідності до норми зазначеної статті закону:

1. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

2. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

3. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

4. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

5. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

6. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Зміна найменування акціонерного товариства у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

7. У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

8. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

9. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

10. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

11. У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзаці третьому цієї частини, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний термін повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

На переконання відповідача - 2, враховуючи, зміст та характер спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду у цій справі, позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та неправильно визначено предмет позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.1998 №68, оскільки зазначене рішення, копію якого долучено до матеріалів позовної заяви та яке позивач вважає чинним та підлягає визнанню в судовому порядку недійсним і скасуванню, за своїм змістом не стосується питання передачі спірної земельної ділянки й підстав позову, а відтак зазначена вимога не підлягає задоволенню судом.

На переконання відповідача - 2, в позовній заяві не наводяться доводи та не надаються докази наявності правових підстав для визнання недійсним та скасування цього рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №68 від 22.01.1998, яке він вважає чинним.

Позовні вимоги щодо припинення права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0103, на переконання відповідача - 2, не підлягають задоволенню, оскільки право власності на вказану земельну ділянку не зареєстровано, та відповідно не є порушеним та не підлягає припиненню.

Похідну позовну вимогу про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:710:0103 відповідач - 2 вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю правових підстав для припинення права приватної власності на спірну земельну ділянку чи визнання недійсним й скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.1998 №68.

У відповіді на відзив Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на позовну заяву представник позивача зазначив, що виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради не приймалося рішення 22.01.1998 р. №68 щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Дане рішення є неіснуючим, відтак, не мало можливості стати підставою для виникнення права приватної власності на земельну ділянку комунальної власності ОСОБА_2 . Крім того, відсутність жодної інформації щодо існування державного акту, відомості щодо якого зазначено у Державному земельному кадастрі надає можливість дійти до думки про вірогідні шахрайські дії з боку відповідача -2, що призвели до протизаконною вилучення комунального майна без волі власника, а саме міської ради (а.с. 73-75).

Відповідачем-2 жодним чином не спростовується та не наводиться правового обґрунтування різної інформації про місцезнаходження спірної земельної ділянки. А саме, згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:710:0103 розташована у АДРЕСА_1 , проте, фактично відповідно до публічної кадастрової книги вона розміщена в районі АДРЕСА_2 . Дана інформація є офіційною та внесення її шляхом проведення державної реєстрації віднесено до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 73-75).

Відповідач - 3 не скористався правом брати участь у судових засіданнях.

У відзиві на позовну заяву відповідач - 3 (а.с. 42-46) зазначив, що позов підлягає задоволенню з підстав, зазначених у позовній заяві.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення №68 від 22.01.1998 р. «Про надання ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування для благоустрою прилеглої до будинку території» (а.с. 17).

Вказане рішення прийняте за заявою ОСОБА_4 від 24.11.1997 р. (а.с. 18).

Листом від 19.03.2020 р. (вих. №18-4-0.41-424/90-20) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про надання інформації» на адресу Дніпровської міської ради на лист (а.с. 22) щодо законності оформлення та використання земельних ділянок на території міста Дніпро надано відповідь про вжиття заходів державного контролю (а.с. 21).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна - земельної ділянки :01:710:0103 містить відомості про обтяження вказаного майна на підставі ухвали суду від 02.03.2020 р. (а.с. 28).

Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 28).

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру державна реєстрація на спірну земельну ділянку була здійснена на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.1998 №68, про що видано державний акт від 24.02.1998 р. серії ДПД*520744 на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 14).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0103 та регулюються ст.ст. 14, 144 Конституції України, ст. 12, п. 13 ст. 79-1, ст. 83, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 122 ЗК України, ст.ст. 328, 346 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається чи реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст.13, 14), Земельного кодексу України (ст.ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126), а також інших законів, що видаються відповідно до них та ЦК України.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, позивач надав суду інформацію з Державного земельного кадастру (а.с. 14), згідно з якою державна реєстрація на спірну земельну ділянку була здійснена на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.1998 №68, про що видано державний акт від 24.02.1998 р. серії ДПД*520744 на ім`я ОСОБА_2 . Вказане рішення позивач вважає підробленим, на підтвердження чого надає рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №68 від 22.01.1998 р. «Про надання ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування для благоустрою прилеглої до будинку території» (а.с. 17).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК (ст. 8 Сімейного кодексу України).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб є одним із способів захисту цивільних справ.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що кожному гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на наведене, законом передбачено вивчання безпосередньо акту органів та посадових осіб місцевого самоврядування незаконними, а не підробленого акту.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, вимога позову про скасування рішення виконкому, яке позивач вважає підробленим, не є способом з числа передбачених ст. 16 ЦК або зазначеним вище законом з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення, тому підстави для задоволення даної вимоги позову відсутні.

Щодо посилання позивача на те, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:710:0103 розташована у АДРЕСА_1 , проте, фактично відповідно до Публічної кадастрової книги вона розміщена в районі АДРЕСА_2 , то вказані доводи не спростовують висновків суду, зазначених вище.

Стосовно іншої вимоги позову: про припинення права власності відповідача - 1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0103, то підстави для її задоволення відсутні, виходячи з наступного.

За ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Підстави припинення права власності на майно передбачені ст. 346 ЦК України.

Право власності припиняється у разі:

1)відчуження власником свого майна;

2)відмови власника від права власності;

3)припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4)знищення майна;

5)викупу пам`яток культурної спадщини;

6)примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;

7)звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 346 ЦК України).

Як встановлено судом на підставі позовної заяви, позивачем в ній не зазначені підстави, передбачені законом, за наявності яких має бути припинено право власності на об`єкт нерухомого майна та такі обставини не встановлені судом за судового розгляду.

Звідси, оскільки передбачені законом (ст. 346 ЦК України) підстави для припинення права власності в даній справі не встановлені, підстави для задоволення вимоги позову про припинення права власності відсутні.

Що стосується вимоги позову Дніпровської міської ради про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, то суд виходить з наступного.

Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем - 1 або будь-якою іншою особою позивачем не доведена.

Згідно п. 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування, як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Відповідно до пункту 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судомо рішення про скасування державної земельної ділянки.

Визнання незаконною державної реєстрації спірної земельної ділянки не становить зміст позовних вимог Дніпровської міської ради, суду не було надано доказів на підтвердження скасування державної земельної ділянки, відтак, підстави для задоволення вимоги позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, про припинення права приватної власності та про скасування державної реєстрації відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 30 травня 2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї