Справа № 357/1371/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 5 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, мотивуючи тим, що вона, ОСОБА_1 , перебувала в шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_3 з 2002 року по 2012 рік. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, з 2012 року вони стали проживати окремо, син весь час проживає разом з нею. Рішенням суду від 29 червня 2011 року було стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_2 їхньому сину ОСОБА_4 виповнилося 18 років, але оскільки він навчається у Білоцерківському Національному аграрному університеті, є студентом 2-го курсу факультету права та лінгвістики, денної форми навчання, за спеціальністю «Філологія», то відповідно до ст. 199 СК України потребує матеріальної допомоги. Зазначає, що син навчається на денному відділенні, тому він не має змоги десь працювати, тому повністю знаходиться на її утриманні. Їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання їхнього сина. Просила суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період його навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і по 30.06.2024 року ( а. с. 1-3 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 року ( а. с. 31) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

09 лютого 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 35 ).

Станом на 06 квітня 2022 року судом не отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно паспортних даних позивача ОСОБА_1 , місце реєстрації останньої АДРЕСА_1 ( а. с. 25-26 ).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

Ухвалою судді 06 квітня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін на 23 травня 2022 року ( а. с. 36-37 ).

Ухвалою суду від 12.05.2022 року постановлено судове засідання у даній справі проводити в режимі відеоконференції.

10.05.2022 року за вх. № 13725 судом засобами електронної пошти отримано відзив на позовну заяву, оригінал відзиву надійшов до суду засобами пошти та був отриманий 17.05.2022 року за вх. 14766.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просив суд позовну заяву задовольнити частко, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2 618 грн., щомісячно, починаючи з дати подачі позову і по 30.06.2024 року.

В обґрунтування вказаного відзиву зазначав, що після розлучення з позивачем, ним було укладено шлюб з ОСОБА_6 ( прізвище після одруження ОСОБА_7 ), та має на утриманні двоє дітей: доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також, зазначає, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно перебуває також на його утриманні. Окрім цього, на його утриманні знаходиться його непрацездатний батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є інвалідом 2-ї групи та теща ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є також інвалідом 2-ої групи. Факт спільного проживання з тещою підтверджується актом про проживання без реєстрації місця проживання від 23.10.2019 року та довідкою про склад сім`ї від 27.01.2021 року. З урахуванням зазначено, вважає, що частина з усіх доходів відповідача, яку просить стягнути повивач є значно завищеним розміром, а також несправедливим та непропорційним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Григоренко О.С. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві та просив задовольнити частково вимоги позивача та стягнути з його клієнта аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 618 гривень.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2012 рік.

31 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ( а. с. 5 ).

Вказане судове рішення набрало законної сили 11.09.2012 року.

Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського управління юстиції від 16 жовтня 2003 року, актовий запис № 1456, де батьками останнього вказано, як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( а. с. 4 ).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2011 року, вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 20211 року і до досягнення дитиною повноліття. ( а. с. 6 ).

Вказане рішення набрало законної сили 22.07.2011 року.

Встановлено, що на сьогодні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є повнолітнім у зв`язку з чим аліменти, які були стягнуті заочним рішенням від 29.06.2011 року з відповідача припинені.

Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина продовжує навчатися, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання їхнього сина, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом із матір`ю позивачем по справі та перебуває на її утриманні, що не було спростовано з боку відповідача та відповідно його представником в судовому засіданні під час розгляду даної справи.

Відповідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 02.02.2022 року Білоцерківською міською радою ( а. с. 7 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з вказаною адресою зареєстрована і позивач, мати дитини ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у справі копіями паспортних даних останньої ( а. с. 25-26 ).

Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач ОСОБА_1 , як мати ОСОБА_5 , з якою проживає останній, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З довідки за вих. № 276 від 07.02.2022 року, яка видана Білоцерківським національним аграрним університетом ОСОБА_5 вбачається, що він дійсно є студентом ІІ курсу соціально-гуманітарного факультету, денної форми навчання, за спеціальністю «Філологія». Термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2024 року. Навчання здійснюється за контрактом без отримання стипендії ( а. с. 8 ).

В судовому засіданні позивач наголошувала, що вона не в змозі самостійно утримувати сина, вона несе витрати по сплаті за навчання сина, надає кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не надає допомоги сину під час навчання.

Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_1 , що не спростовано з боку відповідача та відповідно його представником в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи.

Встановлено в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_3 працює у Головному управлінні з персоналу Генерального Штабу ЗСУ, одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має можливість утримувати дитину, що не було спростовано з боку відповідача.

До того ж, відповідач визнав позовні вимоги позивача частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву та підтримуючи його в судовому засіданні представником відповідача, останній зазначав, що відповідач згодний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі та просив суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 2 618 гривень.

Однак, суд не може погодитися із зазначеним щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.

Отже, суд самостійно не може вийти за межи позовних вимог, змінивши спосіб присудження аліментів.

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

В зазначеному висновку, зазначено, що колегія суддів Верховного Суду погоджується із доводами касаційної скарги, що апеляційний суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому апеляційним судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Проте, не надходило заяви від одержувача аліментів про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою просила суд стягнути з відповідача аліменти саме у частині з усіх видів доходу відповідача.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому у суду не має підстав для застосування положень частини першої статті 184 СК України.

Навпаки, в судовому засіданні під час розгляду справи було встановлено, що відповідач офіційно працює та одержує заробітну плату.

Відповідач зазначав, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти від іншого шлюбу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

Варто зазначити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2017/19.

Окрім цього, суд не приймає до уваги ствердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина, батько інвалід ІІ групи та теща інвалід ІІ групи, що він несе витрати, оскільки останнім не представлено належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження цих обставин.

Так, згідно з витягом з наказу начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського від 09 квітня 2021 року за № 77, дружина відповідача ОСОБА_12 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 10 квітня 2021 року по 08 грудня 2023 року.

Загальновідомим є факт, що особи, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, отримують державну соціальну допомогу.

Доказів того, що ОСОБА_12 не отримує жодного виду державних соціальних допомог при народженні дитини, до досягнення дитиною трирічного віку, що вона є непрацездатною, потребує утримання з боку відповідача, або що на її утримання з відповідача стягнуто аліменти, суду не надано.

Також, відповідачем не представлено суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що його батько потребує сторонньої допомоги і він здійснює його догляд та утримання, як і стосовно тещі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Однак, проаналізовані судом докази дають підстави суду для висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від його доходу у виді заробітку, обмежує право відповідача на належне утримання інших двох дітей, які народилися від іншого шлюбу, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так, ч. 2 ст. 183 СК України встановлено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері чи батька на їх утримання.

Разом з тим, вказана частка не визначена СК України, а навпаки, ч. 1 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом.

Аліменти на утримання дітей відповідача від іншого шлюбу, - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 не стягуються за рішенням суду, разом з тим, ця обставина не спростовує факту перебування дітей на утриманні відповідача.

Тому, суд вважає за необхідне застосувати при вирішенні спору аналогію закону, відповідно до ч.1 ст.10 СК України, якою передбачено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено частку заробітку (доходу) платника аліментів на трьох дітей у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу і зазначено, що така частка не може становити більше половини заробітку (доходу) платника аліментів.

Застосовуючи аналогію закону, суд приходить до висновку, що на утримання трьох дітей відповідача частка від його заробітку (доходу) не може перевищувати половини цього доходу, а тому на утримання однієї дитини повинна становити 1/6 від заробітку (доходу) (1/2 : 3 = 1/6).

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання підлягають частковому задоволенню та суд вважає за необхідним зменшити і визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

При цьому суд виходить також із захисту інтересів усіх трьох дітей відповідача, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 підлягають стягненню аліменти на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 08 лютого 20202 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок ).

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 16, 182, ч.1 ст. 191, ст. ст. 192, 198-200 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 28, 76, 77, 81, 82, 133, 141, 187, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, Пленумом Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про судовий збір», суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 08 лютого 20202 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22 травня 2003 року Білоцерківським МВ ГУ України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 03 листопада 1998 року Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення буде складено 25 травня 2022 року.

СуддяО. І. Орєхов