Справа № 438/1813/21
Провадження 2/438/133/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 травня 2022 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючої судді Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Валькович Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТзДВ «Белмз», у якому позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.02.22, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.11.2019 по 01.11.2021 в сумі 170 470 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах з ТзДВ «Белмз» та відповідно до наказу №50-к від 01.11.2019 його звільнено за угодою сторін.

У період з серпня 2019 року по листопад 2019 року відповідачем була нарахована, але не виплачена при звільненні заробітна плата у розмірі 10196,78 грн. Судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 24.09.2021 на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 10196,78 грн, який набрав законної сили 08.11.2021. Оскільки відповідач у день звільнення позивача не здійснив всіх розрахунків, то він має право, згідно норм чинного законодавства, на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за період з 01.11.2019 по 01.11.2021. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 29.11.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 20.12.2021.

Ухвалою суду від 13.04.2022 прийнято до розгляду позовну заяву про зменшення позовних вимог від 10.02.2022; відкладено судове засідання на 04.05.2022 та визначено відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.05.2022 судове засідання у розгляді справи відкладено на 27.05.2022 на підставі ст.223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Його представник - адвокат Романів І.Б. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача; позов підтримують та не заперечують щодо винесення заочного рішення. Крім цього, адвокатом 10.02.2022 подано суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, так як фактичний розрахунок з позивачем не проведено на день звільнення і по теперішній час. Вказує, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Середній заробіток було розраховано позивачем на підставі довідки про доходи від 21.07.2021, наданою відповідачем. Заперечуючи суму розрахунку відповідач не додав свого контррозрахунку для того, щоб можна було визначити кількість відпрацьованих днів за останні два місяці, що передували звільненню.

Представник відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в судове засідання не з`явився. Директором О. Лазарем подано суду лист від 13.04.2022, в якому просить справу розглядати без участі представника відповідача; позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві від 20.12.2021. У відзиві від 20.12.2021, поданому на первинну позовну заяву, відповідач позовні вимоги заперечив, просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, вважає, що позивач пропустив строк пред`явлення позову до суду. Крім цього, вказує, що позивачем невірно розрахована середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначає, що позивач будучи звільненим з роботи 01.11.2019 за виплатою заборгованої заробітної плати не звертався, довідки не вимагав, звернувся лише в липні 2021 року, чим сам сприяв збільшенню терміну затримки розрахунку.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 20.03.2017 по з 01.11.2019 перебував у трудових відносинах з відповідачем - товариством з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-10).

Після звільнення ОСОБА_1 01.11.2019 із займаної посади роботодавцем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Станом на дату звільнення позивачу невиплачена заробітна плата за період з 01 серпня 2019 року по 01 листопад 2019 року в сумі 10196 грн 78 коп, що стверджується довідкою про доходи №105 від 21.07.2021 (а.с.5).

Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 24.09.2021 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2019 року по 01 листопад 2019 року включно в сумі 10196,78 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. (постанова Верховного Суду України від 18.01.2017 року справа № 6-2912цс16).

Згідно поданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати становить 170471 гривень (а.с.44).

Фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено, що вбачається із листа головного державного виконавця Добош Г.В. від 15.02.2022 за №2107/7 (а.с.45).

Методика нарахування середнього заробітку описана в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року за № 100. Порядком визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку).

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей117, 237-1цього кодексу.

Відтак суд приходить до переконання, що проведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.11.2019 по 01.11.2021 в сумі 170471 гривень відповідає вимогами Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а відтак суд визнає його правильним.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого.

Статтею 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20, 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, повний розрахунок з позивачем ОСОБА_1 не проведено (а.с.45), позивач звертався до суду про стягнення заробітної плати, яку було стягнуто 24.09.2021 згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області, а з даним позовом позивач звернувся до суду 26.11.2021. Таким чином, позивачем не пропущено тримісячного строку, встановленого ст.223 КЗпП України.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 170471 гривень. При цьому, суд зазначає, що відповідач заперечуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, розраховану позивачем на підставі довідки про нараховану заробітну плату, виданої відповідачем, свого розрахунку не подав як і не надав доказів неналежного нарахування вказаних розрахункових сум.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1704 грн 71 коп.

Керуючись ст. ст. 2,4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.11.2019 по 01.11.2021 в сумі 170 471 (сто сімдесят тисяч чотириста сімдесят один) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1704 (одна тисяча сімсот чотири) грн 71 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: товариство з додатковою відповідальністю «Бориславський експериментальний ливарно механічний завод», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 82300 м. Борислав, вул. Губицький, 1.

Суддя О.Б. Хемич