Справа № 172/1001/21
РІШЕННЯ

Іменем України

24.05.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Степанової О.С.

при секретарі - Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України. В обґрунтування своєї заяви посилалася на те, що заявниця - ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоний Яр Солонянського району Дніпропетровської області. В 1984 році її сім`я переїхала на постійне місце проживання до м. Дніпропетровська. 01 вересня 1984 року вона пішла до восьмирічної школи №125 м. Дніпропетровська, яку закінчила у 1992 році. 03 березня 1993 року заявниця отримала паспорт громадянки СРСР у Самарському РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. 13 серпня 1994 року вона уклала шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Самарської районної ради в м. Дніпропетровську, актовий запис № 312. ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці народилась донька - ОСОБА_3 . З 2001 року ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Весь зазначений час, тобто, з дня її народження і по теперішній час, вона постійно проживала на території України, за її межі ні разу не виїжджала, і паспорта громадянина якоїсь держави ніколи не отримувала. Встановлення даного факту необхідне їй для оформлення громадянства України та отримання в подальшому паспорта громадянина України. Вона вважає, що має право на громадянство України, так як до 24 серпня 1991 року та до 13 листопада 1991 року, і до сьогоднішнього дня, постійно проживала і проживає на території України. У зв`язку з чим, просить встановити факт, що ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоний Яр Солонянського району Дніпропетровської області, постійно та на законних підставах проживає на території України станом на 24 серпня 1991 року. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності сторін. Заявниця ОСОБА_1 надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, проти задоволення заяви заперечував з підстав, наданих в поясненні.

Свідок ОСОБА_4 надав до суду письмове пояснення, в якому зазначив, що знає заявницю ОСОБА_1 , вона є його сусідкою. ОСОБА_1 проживає в селищі Письменне Васильківського району Дніпропетровської області з 2010 року. Звідки заявниця приїхала до селища Письменне, йому не говорила. Як йому відомо, ОСОБА_1 завжди проживала на території України, за її межі не виїжджала. Підтверджує той факт, що заявниця постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. ' Свідок ОСОБА_5 надала до суду письмове пояснення, в якому зазначила, що заявниця ОСОБА_6 являється її донькою. Народилася вона 30.03.1977 року в м. Дніпро. З того часу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , вони проживали однією сім`єю в м. Дніпро. В 1984 році вона навчалася у восьмирічній школі №125 м. Дніпро, яку закінчила у 1992 році. В 1993 році її донька отримала паспорт громадянки СРСР у Самарському РВ, який втратила при невідомих обставинах. В 1994 році уклала шлюб та змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ». ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилася донька ОСОБА_3 . В 2010 році вони всією сім`єю переїхали до селища Письменне Васильківського району Дніпропетровської області, де проживають до цього часу. З дня народження ОСОБА_8 30.03.1977 року і по теперішній час, вона постійно проживала на території України, за її межі не виїжджала, паспорта громадянина якоїсь держави не отримувала. Підтверджує той факт, що заявниця постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом достовірно встановлено, що заявниця ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червоний Яр Солонянського району Дніпропетровської УРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 01.06.1977 року (а.с. 4).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , що видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 13 серпня 1994 року, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 уклали шлюб 13 серпня 1994 року, актовий запис №312. Після укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.4). ІНФОРМАЦІЯ_4 у заявниці народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної ради народних депутаті м .Дніпропетровська 10 березня 1995 року (а.с. 5) Згідно копії довідки від 23.10.2018 року, що видана КЗО «НВК № 125» ДМР, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вступила до 1 класу восьмирічної школи № 125 (м. Дніпропетровська, вул. Аграрна,1 01.09.1984 року та закінчила заклад у 1992 році (а.с.11). Згідно копії домової книги встановлено, що заявниця була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6-9). З копії листа Васильківського районного сектору ДМС від 21.12.2016 року вбачається, що 03.09.1993 року заявниця була документована паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_4 , що виданий Самарським РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області, в зв`язку з досягненням віку (а.с. 10).

Згідно копії довідки від 21.12.2016 року, ОСОБА_9 , зверталася до Васильківського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 3).

Як вбачається з копії листа Васильківського районного сектору Державної міграційної служби Головного Управління у Дніпропетровській області від 21.12.2016 року, з метою підтвердження належності заявниці до громадянства України, рекомендовано їй надати до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання документи, які б підтверджували факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року (а.с. 10).

Отже, встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року потрібно заявниці для отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття безперервне проживання на території України та проживання на території України на законних підставах. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_9 постійно проживала на території України та її межі не покидала. На теперішній час заявниця також проживає на території України. При цьому, судом не приймаються до уваги посилання представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відсутності обґрунтованих вимог заявниці, оскільки, надані до суду документи в їх сукупності такий факт підтверджують. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що надані суду докази дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_1 постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, приймаючи до уваги, що встановлення вищезазначеного факту має для заявника юридичне значення та необхідне для реалізації належних прав як громадянина України в майбутньому, тому, враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 4,5,12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 293, 315, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання на території України задовольнити. Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоний Яр Солонянського району Дніпропетровської області. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Степанова

24.05.2022