Справа № 212/9944/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Адамян В.А., відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін, які беруть участь у справі, та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.06.2021 року о 18:10 годині на а/д Н-23 Кропивницький - Запоріжжя, 160км + 800м, відповідач керуючи автомобілем «ЗАЗ Forza AF 6854», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості та дистанції руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.12.1, п.13.1 ПДР України. Вищевказані факти та обставини підтверджуються змістом постанови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2021 року по справі про адміністративне правопорушення №171/1391/21. В момент ДТП позивач була пасажиром автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи на задньому пасажирському місці автомобіля. Від зіткнення автомобілів, вона дуже злякалась та отримала тілесні ушкодження, які змушена була лікувати тривалий час. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, позивач перебувала на лікуванні у невропатолога із діагнозом «післятравматична радікулопатія L3-L4 справа с упорним больовим синдромом, легким в`ялим парезом правої нижньої кінцівки, статико-динамічними порушеннями 1-2 ст.».

Таким чином, протиправними діями відповідача позивачу було спричинено тілесні ушкодження та завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінила у 50000 гривень. Також у позові зазначено, що їй не відшкодовано завданої моральної шкоди, через що вона була змушена звернутись до суду із позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача: моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень; витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги, в розмірі 12712,00 гривень та судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Ухвалою суду від 19.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом подання відзиву на позовну заяву скористався та 16.12.2021 року представником відповідача - адвокатом Левіт С.О. наданий до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повні мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що факт завдання ним моральної шкоди позивачу не доведений. У відзиві також зазначається про те, що під час розгляду Апостолівським районним судом Дніпропетровської області справи про адміністративне правопорушення №171/1391/21, позивач ОСОБА_1 не мала процесуального статусу потерпілої, а отже, не має права вимагати стягнення з відповідача моральної шкоди та судових витрат у справі. Вказує про помилковість обрання позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, вважає, що моральну шкоду повинна була відшкодовувати страхова компанія у якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача. Вказує про те, що позовні вимоги не доведено належними та допустимими доказами. Заперечує проти стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Представник позивача - адвокат Сагайдак Д.С. надав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 24.05.2022 року відмовлено відповідачу у клопотанні про відкладання розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 223, 211 ЦПК України за наявними в ній доказами, наданими учасниками справи.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2021 року о 18 годині 10 хвилин на автодорозі Н-23 «Кропивницький - Запоріжжя», 160км + 800м, відповідач керуючи автомобілем «ЗАЗ Forza AF 6854», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості та дистанції руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку; чим порушив вимоги п.12.1, п.13.1 ПДР України. В момент ДТП позивач була пасажиром автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , та перебувала на задньому пасажирському місці автомобіля. Від зіткнення автомобілів, вона отримала тілесні ушкодження, які змушена лікувати тривалий час. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, позивач перебувала на лікуванні у невропатолога із діагнозом «післятравматична радікулопатія L3-L4 справа с упорним больовим синдромом, легким в`ялим парезом правої нижньої кінцівки, статико-динамічними порушеннями 1-2 ст.».

Вищевказані факти та обставини підтверджуються постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2021 року по справі про адміністративне правопорушення №171/1391/21 (а.с. 8-9).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів 201826213від 18.11.2020 року, страховик АТ «Страхова компанія Саламандра» (а.с. 37-38).

У відповідності зі ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відтак, відшкодування моральної шкоди покладається на винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд погоджується із доводами позивача, щодо того, що в позивач зазнала душевних страждань під час ДТП, а також таких душевних страждань вона зазнала в результаті протиправної поведінки щодо неї.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Враховуючи той факт, що відповідач керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі та з його вини відбулась ДТП, то він, у відповідності до вищезазначених правових норм, зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

Судом встановлено, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних та душевних стражданнях, які остання зазнала у зв`язку із самою подією ДТП та пошкодженням свого здоров`я та протиправних дії щодо неї. Через необхідність отримання лікування позивачу було відкрито три листка непрацездатності у періоди часу з 25.06.2021 року по 06.07.2021 року; з 08.07.2021 року по 16.07.2021 року та з 26.07.2021 року по 05.08.2021 року(а.с. 10-12). Таким чином, позивач була змушена отримувати лікування, на певний час втратила нормальні життєві зв`язки, була обмежена у можливості реалізовувати свої звички та бажання, в тому числі не можу займатися спортом, що мало наслідком зниження якості її звичного життя та зменшення немайнових благ, які вона мала до моменту ДТП. Поміж тим, моральна шкода також полягає у стресі, якого позивач зазнала під час ДТП.

Суд вказує, що відповідачем внаслідок вчинення адміністративного правопорушення завдана моральна шкода позивачу, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях.

У відповідності із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» , 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У справі «Савула проти України» (заява №12868/05, рішення від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року), пункт 18), у справі «Войтенко проти України» (заява №18966/02, рішення від 29.06.2004 року, пункт 59), у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (заява №42255/04, рішення від 01.07.2010 року, пункт 37), у справі «Мельниченко проти України» (заява N 17707/02, рішення від 19.10.2004 року, пункт 78 ) Європейський суд з прав людини встановив, що порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права.

Отже, вивчивши матеріали цієї справи, зважаючи на вищеописані обставини, безпосередню поведінку відповідача, характер та обсяг завданої моральної шкоди позивачу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог в частині їх обґрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз доказів наданих позивачем на підтвердження факту сплати нею послуг за надання їй професійної правничої допомоги, зокрема, копій договору про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2021 року, ордеру представника позивача від 04.11.2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.05.2018 року, детального опису робіт (наданих послуг) за надану правничу допомогу від 04.11.2021 року із розрахунком вартості послуг у розмірі 12712,00 гривень, наводить суд на висновок про те, що такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача у частковому розмірі. Суд зазначає, що за змістом п.4 Детального опису робіт (наданих послуг) за надану правничу допомогу передбачено оплату авансування прийняття участі адвокатом у судових засіданнях у цій справі на суму 2724,00 гривень (3 год. * 908,00 гривень). Однак, у зв`язку із тим, що відкрите судове засідання з розгляду цієї справи відбулось лише одного разу, а саме 16.12.2021 року, відповідно в цій частині такі витрати підлягають стягненню лише за 1 годину, тобто у розмірі 908,00 гривень. Таким чином, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача складає 10896,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено у частковому розмірі, а саме з відповідача стягнуто моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень, що складає 20 відсотків від заявлених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 181,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень, заподіяну їй внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10896,00 (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень, судовий збір у розмірі 181,60 (сто вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи, складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 30.05.2022 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак