Дата документу 18.01.2022 Справа № 333/7600/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/698/22 Головуючий у 1-й інстанції: Михайлова А.В.
Є.У.№ 333/7600/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,,

Кримської О.М.

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна, стягувач - АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», на дії приватного виконавця,

за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця. Зазначала, що на виконанні приватного виконавця Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження № 66466477 із примусового виконання виконавчого листа № 333/612/15-ц, виданого 08.07.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» суми боргу у розмірі 6 178,33 доларів США. Постановою приватного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 66466477 від 22.10.2021 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунку, відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк». Проте накладення арешту на цей рахунок є незаконними, оскільки на нього надходять кошти, які скаржник отримує як соціальну допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях. Посилаючись на те, що приватним виконавцем порушено п. 10 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», просила про задоволення скарги.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2021 року скаргу задоволено.

Заборонено приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Шавлуковій З.А. вчиняти дії щодо арешту грошових коштів та звернення на них стягнення, що містяться на рахунку, відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», , IBAN: НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукову З.А. зняти арешт з рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», , IBAN: НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт коштів боржника ВП № 66466477 від 22.10.2021, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А.

Судове рішення мотивовано тим, що на рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» надходять кошти, які ОСОБА_1 отримує як соціальну допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, а тому накладення арешту на такі кошти суперечить п.10 ч.1 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні скарги приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. посилаєтьсянапорушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що постанова про арешт коштів боржника прийнята нею із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки її текст містить застереження щодо накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено. Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Отже саме банк, який виконує відповідну постанову про арешт коштів боржника, зобов`язаний визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження 6на рахунку для соціальних виплат банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на такому рахунку та повернути його постанову без виконання. На думку приватного виконавця, судом порушено порядок розгляду скарги на дії приватного виконавця, яка має розглядатися у проваджені про стягнення боргу, а не як окрема скарга.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги неспроможними. Порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не призвело до неправильного вирішення спору.

Стягувач АТ «Державний ощадний банк України» просив задовольнити апеляційну скаргу та в апеляційному порядку розглядати справу без його участі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Шавлукової З.А. і її представника адвоката Москаленка Д.Ф., які підтримали апеляційну скаргу і просили про її задоволення, заперечення адвоката Бобровника К.В. представника ОСОБА_1 , який просив залишите апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходи з того, що відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернуто стягнення на виплати по допомозі особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей. Не вжиття приватним виконавцем заходів щодо зняття арешту з рахунку порушує права малолітніх дітей на соціальний захист, гарантований державою.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Встановлено, на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 66466477 з примусового виконання виконавчого листа № 333/612/15-ц, виданого 08.07.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» суми боргу в розмірі 6178,33 доларів США.

22.10.2021 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 66466477 від 22.10.2021, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Того ж дня приватний виконавець направив постанову через Автоматизовану систему виконавчого провадження до AT КБ «ПриватБанк», AT «Універсалбанк», AT «Оксі банк», AT «Райффайзен Банк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», AT «ПроКредит Банк», AT «АКБ «Львів», AT «Кредобанк», AT «ОТП Банк», AT «Ідея Банк», AT «Агропросперіс Банк», AT «Укрсиббанк», а також поштою/електронною поштою до AT «ПУМБ», AT «Альфа-Банк», AT «Укрексімбанк», AT «Сбербанк», AT «А-банк», AT «Ощадбанк».

На ім`я боржника ОСОБА_1 а АТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок, на який надходять соціальні виплати допомога на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, що підтверджується довідкою № 2074 від 25.10.2021, виданою Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, та довідкою № 2075 від 25.10.2021 виданою Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району.

У довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2021 зазначено, що крім соціальних виплат на рахунок можуть бути зараховані будь-які виплати, перекази.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним, режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом, використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт (коштів) боржника або про опис та арешт, майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Постановою про арешт коштів боржника від 22.10.2021 передбачено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 182 533,64 грн.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, перелік не є вичерпним, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Тобто, приватний виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які прямо заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Таким чином, при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 22.10.2021 у виконавчому провадженні №66466477 приватним виконавцем в повному обсязі дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки в постанові зазначено, що арешт накладається лише на ті кошти, звернення стягнення на які не заборонено законом і на тих рахунках, накладення арешту на які не заборонено.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про неправомірність дій державного виконавця при ухваленні постанови про арешт коштів боржника є помилковими.

Невиконання АТ КБ «ПриватБанк» обов`язку повідомити виконавця про цільове призначення рахунку, відкритого для зарахування соціальних виплат, та не повернення постанови виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку, не є підставою для висновку про неправомірність дій приватного виконавця.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зняття арешту з коштів боржника.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Ані AT КБ «Приватбанк», ані боржник не надали документального підтвердження того, що арештований розрахунковий рахунок має спеціальний режим використання або може використовуватись боржником виключно для зарахування грошових коштів, стягнення на які заборонено законом.

Натомість скаржник додав до скарги довідку від 25.10.2021, видану AT КБ «ПриватБанк», із тексту якої встановлено, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Жодних виписок по рахунку, з яких було б встановлено, які саме грошові кошти зараховувались на карту, скаржником не додано.

Крім того, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Конституцією України, яка є Основним Законом України, визначено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129).

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від ЗО червня 2009 р. № 16-пр/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішенні суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Як слідує із практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах «Горнсбі проти Греції», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії», «Совтрансавто-Холдинг» проти України", «Шмалько проти України»).

Ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок («Іммобільяре Саффі проти Італії», заява N 22774/93, параграф 66, ЄС1ІЛ 1999-V).

Рішенням Суду у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Рішення суду набрало законної сили 18.05.2015, проте, як зазначив виконавець, на виконання цього рішення боржником не було сплачено жодної копійки.

Отже у суду були відсутні підстави для зняття арешту з рахунку боржника, а в діях приватного виконавця відсутні порушення чинного законодавства.

Крім порушення норм матеріального права суд першої інстанції допустився порушень і норм процесуального права.

Виходячи з побудови розділу VII ЦПК України, який безпосередньо має назву «Судовий контроль за виконанням судових рішень», що вже прямо вказує на те, що справи стосовно оскарження дій в рамках виконавчого провадження є складовою частиною справи, раніше вирішеною судом, та жодним чином не окремим провадженням з відповідним присвоєнням окремого номеру (тощо).

Ця позиція також випливає зі ст. 448 ЦПК де визначено, що скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Скарга розглядалась як окрема справа (№333/7600/21), а саме не в межах справи №333/612/15-ц, в якій районний суд і приймав рішення про стягнення боргу на користь Стягувана. Відтак судом порушені норми, що до визначення складу суду по справі.

Така позиція кореспондується з практикою ВП ВС України, де зокрема зазначено, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ані у розділі VII ЦПК, ані в Законі України «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Такі висновки викладені й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/ 16-ц (провадження № 14-19цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 915/955/15 (провадження № 12-66гс18), у постанові Верховного Суду у складі ( Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі №752/7347/16-ц (провадження № 61 -10168сво 18).

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2021 року по цій справі скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська