Дата документу 21.01.2022 Справа № 335/2119/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/2119/21Головуючий у 1-й інстанції Воробйов А.В.
Пр. № 22-ц/807/203/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3-6), в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 86183,87 грн., а також судовий збір 2270,00 грн.

В обґрунтування вищезазначеного позову зазначив, що в період з 01.09.2014 по 31.12.2020 року позивач надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 86183,87 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Воробйова А.В. (а.с. 17).

Ухвалою суду першої інстанції від 25 лютого 2021 року (а.с. 21) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року (а.с. 84-86) позовні вимоги Концерну «МТМ» у цій справі задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 86183,87 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Концерну «МТМ» сплачений судовий збір у розмірі 756,66 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 88-95) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Маловічко С.В. (а.с. 110).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 у цій справі відкрито 30 листопада 2021 року (а.с. 125), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 126).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Всі учасники цієї справи, які 06-07.12.2021 року отримали копію вищезазначеної ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі разом із копією апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 (а.с. 128-132), не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача Концерну «МТМТ» у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

У вказаній квартирі зареєстровані повнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 18-20).

Позивач Концерн «МТМ» у період з 01.09.2014 року по 30.12.2020 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 98649,32 грн., за цей період відповідачі здійснили оплату за отримані послуги у розмірі 12465,45 грн., отже з урахуванням сплати, заборгованість складає 86183,87 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 9-12).

Суд першої інстанції правильно вважав, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.

Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Доказів неотримання послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, або неналежного виконання зазначених послуг відповідачі суду першої інстанції не надали.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За змістом ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3).

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

За період надання послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання Концерном «МТМ» з боку споживачів заперечень щодо неналежної якості надання послуг на адресу Концерну «МТМ» не надходило.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тобто, судом першої інстанції було правильно встановлено, що фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання.

Згідно із ст. 32 вищезазначеного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За змістом п. 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що квартира відповідачів підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період їм надавалися і ними споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, факт отримання вказаних послуг ними не оспорювався, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі оплату за надані послуги здійснювали не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Щодо посилання відповідачів на подання позовної заяви з порушенням строків позовної давності, то суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Таким чином, у разі неналежного виконання споживачем зобов`язання по оплаті комунальних послуг, оплата яких визначена періодичними платежами, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

В силу ч. 1 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Із наданого Концерном «МТМ» розрахунку (а.с. 9-12) судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачі здійснювали частково плату за надані послуги у 2014-2015 р.р., 2018-2020 р.р., що свідчить про визнання відповідачами свого боргу та переривання позовної давності.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачі, як споживачі комунальних послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.09.2014 року по 31.12.2020 року у розмірі 86183,87 грн., яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача у цій справі за рішенням суду у цій справі.

За таких підстав, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги позивача у цій справі є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи його заперечень відповідачів проти позову позивача у цій справі (а.с. 23-25), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач та відповідачі є належними у цій справі.

Між сторонами у цій справі існують відносини з приводу фактичного споживання відповідачами послуг позивача з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 . Повнолітні відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.18-20); по вказаній квартирі відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.9) на ім`я відповідача ОСОБА_2 з оплати послуг позивача. Відсутність письмової форми договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати фактично отриманих ними у вищезазначену квартиру послуг позивача.

Крім того, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2008 року є співвласниками у рівних частках вищезазначеної квартири АДРЕСА_2 , свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с.13-14). В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.

Правомірність нарахувань позивача по особовому рахунку № НОМЕР_1 відповідачами у цій справі належними, допустимими доказами не спростована.

Мають місце обставини, передбачені ст. 264 ЦК України, які свідчать про переривання загального (трирічного) строку позовної давності, після яких перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

Так, останні проплати відповідачами послуг позивача з опалення та ГВП по 500,00 грн. мали місце у лютому 2020 року (а.с. 11) та строк позовної давності почав збігати заново до лютого 2023 року, однак позов позивачем у цій справі було подано раніше - у лютому 2021 року (а.с.3).

До цього, мали місце також проплати з боку відповідачів з опалення та ГВП, що перевищують місячні нарахування, :

- за ГВП:

= у листопаді 2014 року у сумі 82,19 грн. при місячному нарахуванні лише 49,44 грн. та у березні 2015 року (а.с.9), якими була визнана відповідачами заборгованість, починаючи з 01.09.2014 року (в межах позовних вимог позивача у цій справі), враховуючи загальний (трирічний) строк позовної давності для стягнення заборгованості по ГВП, і вони перевали позовну давність до листопада 2017 року березня 2018 року включно;

= у лютому 2018 року у сумі 400,00 грн. (а.с.10) при місячному нарахуванні 00,00 грн., якою була визнана відповідачами заборгованість, починаючи з лютого 2015 року, і враховуючи загальний (трирічний) строк позовної давності для стягнення заборгованості по ГВП, цей платіж перервав позовну давність по лютий 2021 року включно та інш.;

- за опалення:

= остання проплата, що перевищує місячне нарахування000,00 грн., у сумі 250,00 грн. мала місце з боку відповідачів на користь позивача у жовтні 2019 року (а.с.11), яка перериває позовну давність до жовтня 2016 року і по жовтень 2022 року,

= до цього, проплата опалення мала місце також у грудні 2014 року (а.с.9), якою була визнана відповідачами заборгованість, починаючи з 01.09.2014 року (в межах позовних вимог позивача у цій справі), враховуючи загальний (трирічний) строк позовної давності для стягнення заборгованості по опаленню, і по грудень 2018 року та інш.

Наявність такої кількості дітей (5) та посвідчення у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про наявність пільг, передбачених для багатодітних дітей (а.с.26-31), само по собі не звільняє відповідачів від обов`язку сплати вищезазначеної заборгованості перед позивачем, від сплати якої відповідачі на користь позивача у добровільному порядку у цій справі ухиляються.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідачів, та зокрема відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідачі, та зокрема відповідач ОСОБА_1 і представник останньої, не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані апелянтом (відповідачем) ОСОБА_1 до її апеляційної скарги документи (копії посвідчення та свідоцтв про народження дітей а.с.96-101), які вже надавались стороною відповідачів суду першої інстанції у цій справі (а.с. 26-31), останній їх дослідив та надав оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. ч. 1, 6 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 21.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Кримська О.М.Маловічко С.В.