Номер провадження: 22-ц/813/1388/22
Номер справи місцевого суду: 521/5996/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства "Страхова група "ТАС, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ІІ ОПИСОВА ЧАСТИНА

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: публічне акціонерне товариство «ХДІ страхування», акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової шкоди та компенсацію моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 30 вересня 2015 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої аварійно пошкоджено належний йому транспортний засіб «Toyota Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 була визнана винною в порушенні п.14.2 (б) ПДР України і у вчиненні ДТП, та була притягнута до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

ПАТ «ХДІ страхування» на підставі укладеного з ОСОБА_1 договору № 06-004932-97 добровільного страхування наземного транспорту (легкові ТЗ) від 12 червня 2015 року здійснило перерахунок страхового відшкодування за мінусом франшизи на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект», який здійснював ремонт пошкодженого автомобіля.

Позивач вказував, що для здійснення ремонту на рахунок ТОВ «ВТП «Інжпроект» здійснив попередню оплату за запасні частини в сумі 5 444 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3438 від 22 січня 2016 року розмір майнової шкоди визначений в сумі 68 281,07 грн, розмір втрати товарної вартості 8 300,34 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2

5 444 грн відшкодування майнової шкоди, завданої понесеними витратами на оплату запчастин;

8 300,34 грн відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу;

400 грн відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого транспортного засобу;

5 000 грн компенсації моральної шкоди;

витрати по сплаті судового збору.

Справа розглядалась судами неодноразово, зокрема.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 5 444 грн, відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в сумі 8 050 грн, компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість фактично проведеного ремонту сплачена ПАТ «ХДІ страхування» 49 910,85 грн, ОСОБА_1 - 5 444 грн, а всього вартість ремонту сплачена в сумі 55 354,85 грн. Оскільки ОСОБА_1 просив стягнути реально понесені ним витрати в сумі 5 444 грн, то правові підстави для відмови у відшкодування цих витрат відсутні. Розмір втрати товарної вартості судом стягнуто судами на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи в сумі 8050 грн. Розмір компенсації моральної шкоди 2000 грн визначено з урахуванням положень статті 23 ЦК України.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 5 444 грн, відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в сумі 8 050 грн, компенсації моральної шкоди в сумі 2000 грн скасовано.

Справу № 521/5996/16-ц в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 5 444 грн, відшкодування втрати товарної вартості автомобіля в сумі 8 050 грн, компенсації моральної шкоди в сумі 2000 грн передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовлено.

Під час повторного розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу АТ «Страхова група «ТАС» №АІ/8070415, за яким страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого складає 100 000,00 гривень, на шкоду заподіяну майну - 50 000,00 гривень. Отже, транспортний засіб Mitsubishi Galant, державний номер НОМЕР_2 , був застрахований відповідно до Полісу ОСЦПВ серії AI № 8070415 (т. 2 а. с. 104). Крім цього, до даного полісу було укладено додатково Договір AZ3 № 189685 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, який передбачав додаткову програму страхування «Автоцивілка Плюс», яка передбачала виплату додаткової страхової суми, крім страхової суми по обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності, у сумі 25 000,00 грн., зокрема і у випадку ДТП з вини водія застрахованого авто (т. 2 а.с. 105).

Рішення суду вмотивовано тим, що відшкодування шкоди ОСОБА_3 на підставі Полісу №АІ (страхова сума/ліміт відповідальності за яким на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 гривень), а також на підставі Договір AZ3 № 189685 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, який передбачав додаткову програму страхування «Автоцивілка Плюс», яка передбачала виплату додаткової страхової суми, крім страхової суми по обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності, у сумі 25 000,00 грн., зокрема і у випадку ДТП з вини водія застрахованого авто можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «Стархова група «ТАС» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності ПАТ «Стархова група «ТАС». В останньому випадку обсяг відповідальності ОСОБА_3 обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_3 , яка уклала відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду 18.02.2020 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Відповідно до якої апелянт просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року повністю та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме:

-стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 частину відшкодування спричинених матеріальних збитків у розмірі 5 444,0 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір втрати товарної вартості - 8 050,0 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 400,0 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,0 грн.

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1 378,0 грн, за вимоги немайнового характеру - 551,0 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано висновки застосування норм права до спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду.

Судом не повно з`ясовані обставини справі, на які позивач посилався як на підставу свої вимог. Суд не взяв до уваги постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2015 року, якою було визнано ОСОБА_2 винною. Скоєння ДТП 30.09.2015 року ОСОБА_2 є підставою завдання шкоди та виникнення деліктного зобов`язання, яке є первісним, основним зобов`язанням, за яким діє. Загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі.

Апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, відповідно до яких право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

В оскаржуваному судовому рішенні (1 абз. стор. 6) суд також вказує на абсолютне право потерпілого щодо відшкодування шкоди. Однак суд зробив хибні висновки всупереч закону та відмовив повністю у задоволенні вимог відшкодування.

Апелянт з посиланням відповідно на пункт 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що оскільки від сплати відшкодування пов`язаного з втратою товарної вартості транспортного засобу законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1197 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. (Постанова Верховного Суду України №6-45цс14 від 04.06.2014 року).

ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що суд першої інстанції не дослідив правове положення застрахованої особи відповідача та відповідальність страховика за додатковою угодо, про що Верховний Суд як третя інстанція у своїй постанові від 27.03.2019 року вказував, як на підставу передачі справи на новий розгляд.

Позивач зазначає, що відмова у задоволенні стягнення на його користь майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості автомобіля також незаконна, оскільки втрата товарної вартості встановлена у розмірі 8 106,62 грн висновком експерта № 3438 від 22.01.2016 року та відрізняється на 56,47 грн від вартості встановленої у висновку № 5864 ОНДІ Судових експертиз від 20.01.2017 року. Проте, такі докази судом взято до уваги не було та не проведена їх оцінка.

Апелянт також вважає, що безпідставно відмовлено і у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди, без будь-якого на те правового обґрунтування, а в тексті рішення суду зазначені норми права які суперечать його висновкам.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року підлягає скасуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства "Страхова група "ТАС, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди було відкрито.

23 квітня 2020 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду (повторно ідентичний відзив надійшов до суду надісланий засобами поштового зв`язку 05.05.2020 року) від представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» - Кудрявського С.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, представник третьої особи вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2020 року в частині позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» є законним та обґрунтованим, ухваленим без порушення норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначеного представник ПАТ «СК «ТАС» зазначає, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8070415, страхова сума за шкоду. Завдану майну потерпілих становить 50 000,00 грн.

25.01.2016 року ПАТ «СК «ТАС» отримано від ПАТ «ХДІ Страхування « заяву про виплату стразового відшкодування в порядку регресу на суму 49 910,85 грн.

01.04.2016 року ПАТ «СГ «ТАС» здійснило ПАТ «ХДІ Страхування» виплату страхового відшкодування в розмірі 49 910,85 грн, про що свідчить платіжне доручення № 85803 від 01.04.2016 року. А отже належним чином та в повному обсязі виконало своє зобов`язання за полісом №АІ/8070415.

Представник ПАТ «СК «ТАС» також звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що страхування цивільно-правової відповідальності від час експлуатації автомобіля є обов`язковою та інформація про страховика та поліс є відкритою та загальнодоступною.

Позивач не подавав до ПАТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування, тому відповідно згідно п. 37.1.3 та п. 37.1.3 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пропущений річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування, був порушений порядок отримання стразового відшкодування у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не має права на отримання страхового відшкодування.

14 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 .

Відповідно до викладеного у відзиву, відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги на зазначає наступне.

По-перше, в обгартування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-28008цс15.

Натомість рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного суду було ухвалено постанову в якій міститься висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, та відповідно до даної постанови Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Таким чином, посилання апелянта на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 є безпідставний.

По-друге, матеріалами справи встановлено (висновок № 5864 від 20 січня 2017 року судової авто-товарознавчої експертизи), що розмір шкоди завданої автомобілю позивача ОСОБА_1 становить 58 933,78 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав відшкодування від страховика в розмірі 49 910,85 грн (страхові акти від 05.11.2015 року (38 932, 50 грн) та 16.12.2015 року (10 978,35 грн)).

Так як майнова шкода, яка залишилась не компенсованою позивачу, становить 9022,93 грн ( 58933,78 грн - 49 910, 85 грн), а у страховика /ПАТ «СК «ТАС» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у межах 75 000 грн, то саме страховик а не ОСОБА_2 несе зобов`язання відшкодувати на користь позивача частину невідшкодованої майнової шкоди у розмірі 9 022.93 грн. (Висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16)

По-третє, не відповідає дійсним обставинам справи твердження апелянта, що судом першої інстанції не надано оцінку. Як на те вказав увагу Верховний Суд, скеровуючи справу на повторний розгляд, на додатковий договір, укладений між страховиком та страхувальником ( ОСОБА_2 ). Адже, суд першої інстанції не лише під час розгляду справи детально дослідив характер договірних відносин, які виникли між ОСОБА_2 та АТ «СК «ТАС», але й в рішенні суду чітко встановив два види зобов`язань - обов`язкового та добровільного страхування.

По-четверте ОСОБА_2 вважає за необхідне звернути увагу суду апеляційної інстанції на недоведеність позивачем певних обставин, що мають значення для справи.

Так, до матеріалів справи позивачем додано докази придбання на суму 5 444,00 грн деталей. Але ці деталі не входили до переліку деталей. Зазначених у протоколі, при огляді фахівцями автомобіля.

Крім цього, з матеріалів справи слідує, що оплата суми 5444 грн була здійснена 19.11.2015 року, а огляд був здійснений 26.11.2015 року, що вбачається з самого протоколу огляду.

Також, в актах відсутні деталі, які було замінено під час ремонту, а саме:

-амортизатор (код 48520) - 2597,57

-ковпак колеса (код 42602) - 811,65

-підшипник маточини (код м040) - 2965,00

Згідно висновку судової експертизи, в частині дослідження питання: які запчастини (вузли, агрегати) автомобіля марки TOYOTA YARIS пошкоджені в результаті ДТП, потребують заміни та підлягають ремонту, експертизою встановлено. Що фара ремонту (обрив кріплень), натомість як свідчать матеріали справи під час ремонту фара була придбана та замінена (код 81170 - ціна 4357.85 грн).

Також, під час ремонту пошкодженого авто позивача, виконані додаткові роботи, які не пов`язані з відновлювальним ремонтом, а саме: захист днища (обробка антикорозійним матеріалом) вартістю 449,50 грн.

Аналогічним чином, не підтверджується наявність моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні письмові докази стосовно ушкодження здоров`я позивача, наявність у нього фізичних страждань, сильних душевних хвилювань за своє життя, здоров`я, порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене у відзиві ОСОБА_2 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року - без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.07.2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства "Страхова група "ТАС, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс України» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди було призначено до розгляду без виклику сторін.

ІІІ МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції повідомлено позивачу, що під час ухвалення рішення суд не брав до уваги уточнену позовну заяву, та ухвалював рішення по суті вимог первісного позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст.49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Згідно матеріалів справи, позивачем не було надано доказів направлення копії уточненої позовної заяви іншим учасникам справи, а тому судом першої інстанції не було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 07.06.2019 року та повернуто ОСОБА_1 дану уточнену заяву.

Судом апеляційної інстанції здійснюється перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, а також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що жодних заперечень щодо вказаних обставин апелянтом зазначено не було.

Крім того, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо прийняття чи відмови у прийнятті уточненої позовної заяви відповідно до чинного цивільно процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, про розгляд справи за наявними первісними позовними вимогами ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Toyota Yaris», легковий комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «Євроінс України» укладено договір №06-004932-97 добровільного страхування наземного транспорту від 12 червня 2015 року, яким було застраховано транспортний засіб автомобіль марки «Toyota Yaris», легковий комбі-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску; строк дії договору з 26 червня 2015 року по 26 червня 2016 року.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2015 року в справі № 521/16816/15-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, та піддано стягнено штраф за те, що 30 вересня 2015 року о 17.00 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху по вулиці Радісній, 7 в м. Одесі, в наслідок порушення пункту 14.2 (б) Правил дорожнього руху допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Дані факти були встановленні у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2015 року, а отже згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 та з урахуванням приписів ст.ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання шкоди майну фізичної особи, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За правилами ст.ст. 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб`єкти, визначені в п.п.1 - 5 ч. 1 ст.1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) . До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 р. № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ПАТ «Страхова компанія «Євроінс України» по страховій події згідно страхового акту №1016-06/15-97 від 5 листопада 2015 року визначено до виплати страхове відшкодування в сумі 38 932,50 грн, згідно страхового акту №1016.1-06/15-97 від 16 грудня 2015 року визначено до виплати страхове відшкодування в сумі 10978,35 грн.; страхове відшкодування перераховано ТОВ «ВТП «Інжпроект» згідно рахунку №ЗН000025644 від 19 жовтня 2015 року платіжним дорученням № 2934 від 6 листопада 2015 року та рахунку №ЗН000027519 від 19 жовтня 2015 року платіжним дорученням № 3462 від 16 грудня 2015 року відповідно.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу АТ «Страхова група «ТАС» №АІ/8070415, за яким страхова сума (ліміт відповідальності на одного потерпілого складає 100 000,00 гривень, на шкоду заподіяну майну - 50 000,00 гривень. Отже, транспортний засіб Mitsubishi Galant, державний номер НОМЕР_2 , був застрахований відповідно до Полісу ОСЦПВ серії AI № 8070415 (т. 2 а. с. 104). Крім цього, до даного полісу було укладено додатково Договір AZ3 № 189685 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, який передбачав додаткову програму страхування «Автоцивілка Плюс», яка передбачала виплату додаткової страхової суми, крім страхової суми по обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності, у сумі 25 000,00 грн., зокрема і у випадку ДТП з вини водія застрахованого авто (т. 2 а.с. 105).

Таким чином, у страховика - ПАТ «Страхова група «ТАС» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування на загальну суму 75 000,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок) у випадку ДТП з вини водія застрахованого авто.

Розмір страхової суми, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, встановлений ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі п. 22. 1 ст. 22 вищевказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У відповідності до положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відшкодування шкоди ОСОБА_3 на підставі Полісу №АІ (страхова сума/ліміт відповідальності за яким на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 50 000,00 гривень), а також на підставі Договір AZ3 № 189685 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, який передбачав додаткову програму страхування «Автоцивілка Плюс», яка передбачала виплату додаткової страхової суми, крім страхової суми по обов`язковому страхуванню цивільної відповідальності, у сумі 25 000,00 грн., зокрема і у випадку ДТП з вини водія застрахованого авто можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «Страхова група «ТАС» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС». В останньому випадку обсяг відповідальності ОСОБА_3 обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_3 , яка уклала відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до первісних позовних вимог ОСОБА_1 не було вимог до ПАТ «СК «ТАС» заявлено не було, тому задоволення вимог апеляційної скарги у вказаній частині не є можливим відповідно до норм процесуального права.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно дост.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В статті 23 ЦК України, зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь моральної шкоди з огляду на те, що участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе