ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1915/22 Справа № 932/2077/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що вона у період з 08.10.1999 року по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Цей гуртожиток знаходиться в комунальній власності Дніпровської міської ради та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З метою скористатання свої правом на приватизацію заявник звернулась до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, однак заявнику було роз`яснено, що документом, який підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. У разі неможливості надати необхідну довідку, заявнику було роз`яснено право на звернення до суду для встановлення факту постійного проживання у гуртожитку.

Оскільки архівна документація щодо проживаючих у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 не передавалася та не зберіглась, заявник позбавлена можливості довести факт проживання у гуртожитку, що є передумовою реалізації нею права на приватизацію, тому просила суд встановити факт постійного проживання з 01 серпня 1989 року по 30 вересня 1999 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року частково задоволена заява.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з 05 липня 1996 року по 30 вересня 1999 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву у повному обсязі, посилаючись на неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву, послався на те, що заявник ОСОБА_1 була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 з 05 липня 1996 року. Це підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання, сторінка 11. 30 вересня 1999 року заявник була виписана із вищевказаної адреси. Отже, період проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 становить: з 05 липня 1996 року по 30 вересня 1999 року.

Встановлення даного факту заявнику необхідне для використання свого права на приватизацію, оскільки гуртожиток знаходиться в комунальній власності Дніпровської міської ради та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав, що заява про встановлення факту підлягає частковому задоволенню.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України встановлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість виникнення у майбутньому.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право.

Отже, процесуальний закон передбачає умови, за яких в окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право є особливим видом правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків.

Подібний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 541/597/17 (провадження № 61-34116св18), від 21 липня 2021 року у справі № 513/1182/19 (провадження № 61-7866св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 159/858/20 (провадження № 61-1633св21), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21).

Таким чином, при розгляді цієї справи в порядку окремого провадження виник спір про право на майно, яке знаходиться в комунальній власності Дніпровської міської ради, тому не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана заява свідчить про те, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і залишення заяви без розгляду., роз`яснивши заявнику, що вона має право звернутись до суду із відповідним позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко