ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4675/22 Справа № 201/7619/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Заворотному К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті особи, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті особи.

Позов мотивовано тим, що 22 вересня 2020 року на пішохідному переході в прямій ділянці колії №11, Кіровоградська область, ст. Фундукліївка, потяг № 102 Київ - Херсон скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. 23 вересня 2020 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 31 жовтня 2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР під № 0000348 було закрито.

Даною постановою встановлено факт наїзду на ОСОБА_3 потягу № 102 Київ - Херсон, та смертю останньої, наявний причинно наслідковий зв`язок. Позивачі є синами загиблого, які внаслідок смерті позбавленні можливості отримувати допомогу та моральну підтримку від нього. Крім цього позивачі втратили і можливість життєвого зв`язку з батьком протягом майбутнього життя, страждання позивачів пов`язаних зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті.

Враховуючи те, що позивачів та загиблого об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть ОСОБА_3 повністю змінила життя Позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі просили суд стягнутим з відповідача на їх користь 400 000 грн., тобто по 200 000 грн. кожному з позивачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю батька у розмірі 100 000 грн.; стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю батька у розмір 100 000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції погодився з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначив у сумі 200 000 грн., тобто по 100 000 грн кожному із позивачів, який відповідає принципам розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 15-16).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 13).

Відповідно до довідки про причину смерті № 3125/75 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 14).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 31 жовтня 2020 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 22 вересня 2020 року о 23 год 57 хв до Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_4 про те, що на 252 км пікеті № 5 біля станції «Фундукліївка, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Олександрівка, вул. Вокзальна, 1 виявлено труп ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з чисельними політравмами від, яких останній помер на місці (а.с. 9-11).

По даному факту 23 вересня 2020 року СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області було розпочато кримінальне провадження № 0000348 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

В ході досудового розслідування з показів свідка ОСОБА_2 встановлено, що покійний ОСОБА_3 є його батьком та йому було відомо, що 23 вересня 2020 року його батько ОСОБА_5 збирався поїхати із станції «Фундукліївка» нічним пасажирським поїздом на станцію «Дніпро - Головний» отримати пенсію.

Згідно акту службового розслідування від 02 жовтня 2020 року встановлено, що 22 вересня 2020 року локомотивна бригада у складі ТЧМ-1 ОСОБА_6 , ТЧМП-1 ОСОБА_7 , прямувала поїздом № 102 сполученням «Київ - Херсон», при електровозі ЧСМ8-014, вагою 1020 т. в складі 15 вагонів. При слідування по колії № 2 станції Фундукліївка, о 23 год 52 хв локомотивна бригада помітила силует, схожий на людину, який лежав у межах пішохідної доріжки в габариті рухомого складу. ТЧМ-1 ОСОБА_6 при швидкості 75 км/год для запобігання наїзду, негайно застосував екстрене гальмування шляхом переведення ручки крана машиніста ум. № 395 в V1 положення з подачею піску під колісні пари, загальмуванням крану допоміжного гальма ум №254 та одночасною подачею звукових сигналів великої гучності. Наїзду запобігти не вдалося. О 23 год 52 хв поїзд було зупинено по станції. Фактичний гальмівний шлях, згідно розшифрування швидкостемірної стрічки склав 600 м.

Отже висновок комісії розглянувши всі матеріали та пояснення причетних встановлено, що випадок смертельного травмування пов`язаний з порушенням потерпілим вимог п.п.п 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» (а.с.58-59).

Нещасний випадок стався через особисту необережність та порушення потерпілим ОСОБА_3 п 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил Безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Згідно лікарського свідоцтва № 3125/75 від 24 вересня 2020 року смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 настала, від того, що пішохід травмований при зіткненні з поїздом, унаслідок і чого йому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження (а.с.14)

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000348 від 23 вересня 2020 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а. с. 9-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції погодився з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначив у сумі 200 000 грн., тобто по 100 000 грн кожному із позивачів, який відповідає принципам розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд має враховувати положення ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи є правом позивача.

Частинами 1 та 3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, та вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що позивачі зазнали моральних страждань внаслідок загибелі свого батька, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, а визначений судом її розмір 100000 грн. на користь кожного з позивачів, на думку апеляційного суду, відповідає критеріям розумності та справедливості.

Зокрема, суд першої інстанції дав належну оцінку подіям і обставинам, які відбулись під час та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: спричинення позивачам моральних страждань загибеллю батька; вина потерпілого через особисту необережність та порушення ОСОБА_3 п 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил Безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Підстав для зменшення розміру моральної шкоди чи відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення цієї шкоди апеляційний суд не вбачає. Відповідач не спростував мотиви, з яких місцевий суд виходив при визначенні розміру відшкодування на рівні 100 000 грн., на користь кожного з позивачів.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко