Справа №519/53/22
Провадження № 2/519/209/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

26.05.2022 м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

при секретарі судового засідання Коршак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Южне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Одеський припортовий завод» про скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Одеський припортовий завод» про скасування наказу про відсторонення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовано тим, що він працює офіційно у АТ «Одеський припортовий завод» на посаді контролера на КПП 1-го класу ВЗО. У жовтні 2021 року після того, як була прийнята постанова Кабінету Міністрів щодо обов`язкової вакцинації, йому погрожували відстороненням від роботи в разі ненадання відомостей, щодо вакцинації від респіраторної хвороби СОVID-19.

03 листопада 2021 року від відповідача він отримав повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID -19, де вказано, що до 08 грудня 2021 року, позивач повинен надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти СОVID-19 чи якийсь інший документ, який забороняє йому вакцинуватися, а в разі ненадання такого документу, його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Після чого, відповідачем було видано Наказ № 880-К від 17.12.2021, відповідно до якого зазначено відсторонити позивача від роботи з 21.12.2021 без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення

Вказане відсторонення він вважає незаконним, оскільки стаття 46 Кодексу законів про працю не регламентує відсторонення від роботи працівника за не вакцинацію від СОVID -19, в наказі про відсторонення відповідач не повідомив про порушення якої норми ст. 46 йде мова, від обов`язкових медичних оглядів позивач не відмовлявся. Йому не зрозуміло звідки відповідач володіє інформацією стосовно відсутності у нього вакцинації від СОVID -19, якщо він жодних письмових заяв чи повідомлень не надавав, а ця інформація є таємною.

Позивач вважає, що відмова надавати відомості про наявність щеплення від СОVID -19 та відсутність вакцинації від СОVID -19 не може вважатися порушенням та не може бути наслідком відсторонення його від роботи.

Крім того, звертає увагу суду на те, що на сьогодні жодним законом України не встановлено порядку про відсторонення працівників від роботи на підставі відсутності у них відомостей про щеплення від СОVID -19.

Винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Оскільки рішення про відсторонення працівників прийнято у формі Постанови Кабінету Міністрів України та в спосіб, що не відповідає вимогам пункту 1 статті Конституції та статті 12 Закону, і поза межами конституційних повноважень Кабінету Міністрів України, позивач вважає, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.01.2022 вказаний позов залишено без руху.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 10.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача ОСОБА_2 просить у позові відмовити повністю. Вважає, що вимога АТ «ОПЗ» про обов`язкову вакцинацію працівників заводу, в тому числі позивача, проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, та правові наслідки у разі відмови або ухилення від обовязкового проведення профілактичного щеплення, є виправданою, оскільки передбачена нормами чинного законодавства.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.04.2022 витребувано у АТ «Одеський припортовий завод» належним чином завірені копії доповідної записки начальника ВЗО, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення ОСОБА_1 та акт про відмову надати документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або документ, що підтверджує абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої распіраторної хвороби COVID-19 від 15.12.2021, належні докази ознайомлення позивача ОСОБА_1 із наказом № 880-к від 17.12.2021, а також наказ, яким позивача допущено до роботи після відсторонення.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність, позов не визнає.

Дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працює у АТ «Одеський припортовий завод» на посаді контролера на КПП 1-го класу ВЗО.

04.12.2021 ОСОБА_1 було повідомлено під підпис про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID- 19 листом від 03.11.2021 (а.с.20).

Згідно акту про факт відмови від щеплення проти COVID-19 працівника АТ «ОПЗ» від 15.12.2021, ОСОБА_1 відмовився надавати письмову відмову від щеплення проти COVID-19 (а.с.92).

17.12.2021 AT "Одеський припортовий завод" винесено наказ № 880-к, відповідно до якого зазначено відсторонити ОСОБА_1 від роботи з 21.12.2021 без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення (а.с.18).

28.02.2022 AT "Одеський припортовий завод" винесено наказ № 195-к, відповідно до якого ОСОБА_1 в числі інших працівників допущено до роботи з 28.02.2022 (а.с.81).

Відповідно до пунктів а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)).

Таким актами є, зокрема, Постанова КМУ від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» та Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від визначених щеплень, так і в разі ухилення від інших обов`язкових щеплень.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом МОЗ від 5 лютого 2020 року за №521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Міністерство охорони здоров`я України наказом від 04.10.2021 за №2153, затвердило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

МОЗ України наказом від 01.11.2021 № 2393 доповнило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Наказом передбачено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період дії карантину, встановленого Кабміном, підлягають також працівники підприємств, установ, організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до яких належить АТ «ОПЗ». Таким чином даним наказом МОЗ України, по суті, визнало обов`язковим щеплення від COVID-19 для певних працівників, зокрема і для позивача.

Постановою КМУкраїни від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 22.09.2021, що діяла на час спірних правовідносин) з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину.

Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» фактично визначено порядок відсторонення невакцинованих від COVID-19 працівників та зобов`язано керівників підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяти до відома, що:

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

ОСОБА_1 04.12.2021 було повідомлено під підпис про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, в якому зазначено, що з 09.12.2021 на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників даного підприємства.

Таким чином наказ № 880-к від 17.12.2021 винесено на підставі, зокрема, акту від 15.12.2021 про факт відмови від щеплення проти COVID-19 та керуючись, зокрема, чинними наказом МОЗ України «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2393 від 01.11.2021 та Постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236».

Вищевказані нормативні акти неконституційними, нечинними чи незаконними на час вирішення спору в передбаченому законодавством порядку не визнавалися, а в даному спорі загальний місцевий суд не може вирішувати питання неконституційності законів України та протиправності рішень Кабінету Міністрів України і наказу Міністерства охорони здоров`я України, що стали підставою для відсторонення позивача від роботи.

Позивач входить до кола працівників, визначених вказаними актами, які підлягають щепленню.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач відмовився від щеплення, документ, що підтверджує абсолютні протипоказання до вакцинації проти гострої распіраторної хвороби COVID-19 позивач не надав.

Отже в даному випадку відсторонення позивача від роботи ґрунтується на вимогах законодавства та за існування правових і фактичних підстав.

Щодо посилання позивача на те, що КЗпП України не передбачає відсторонення від роботи у разі відсутності вакцинації від гострої респіраторної вірусної інфекції COVID-19, то суд зазначає, що ст. 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи в інших випадках, передбачених законодавством. Саме такий випадок і передбачений частиною 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до якої у разі ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, що, на думку суду, має місце в даному випадку.

Посилання позивача на те, що ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не передбачено жодних посилань на обов`язкову вакцинацію від гострої респіраторної вірусної інфекції COVID-19, суд вважає необґрунтованими, оскільки частина друга цієї ж статті встановлює, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб, якою є в тому числі гостра респіраторна вірусна інфекція COVID-19.

Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі "Соломахін проти України" сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Верховний Суд в постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

Також суд звертає увагу на те, що відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення ОСОБА_1 відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я не лише позивача, але й людей з групи ризику, з якими він контактує в силу свого місця роботи.

Відмова від вакцинації є цілком правомірною, але в цьому випадку працівник свідомо допускає настання наслідків у вигляді відсторонення від роботи.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Крім того, згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто, саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що відсторонення від роботи позивача було здійснено відповідачем відповідно до норм чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для скасування наказу № 880-К від 17.12.2021.

Вирішуючи вимогу позивача про поновлення на роботі суд враховує, що на період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, що виключає підстави поновлення на роботі. Вимоги в частині стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягають, як похідні від законності оспорюваного наказу.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Одеський припортовий завод» про скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач АТ «Одеський припортовий завод», місцезнаходження: 65001, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, .

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ