г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4986/21
Номер провадження 2/213/661/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу №213/4986/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу, визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку у порядку захисту прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29 червня 2017 року №844 Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі за текстом - АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз») було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, в тому числі житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 травня 2017 року №653 Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі за текстом - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу.

Отже, АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» являється оператором ГРМ, а

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» - постачальником природного газу.

Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494, та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498, оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 17 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопашовальний періоди.

Порядок визначення об`єму (обсягу) газу та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві- приєднанні.

Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.

Відповідно пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 між побутовими споживачами природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 та AT «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» був укладений типовий договір розподілу природного газу.

Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору розподілу природного газу є щомісячне споживанням ними природного газу.

В свою чергу, АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов`язання перед споживачами, визначені Типовим договором розподілу природного газу, в частині забезпечення на межі балансової належності належного обліку природного газу, що призвело до штучного завищення AT «ОГРМ «Днілропетровськгаз» визначених об`ємів розподілу, споживання природного газу та поклало на споживачів щомісячні додаткові фінансові витрати.

AT «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» самовільно в односторонньому порядку без відома та дозволу споживачів встановило на будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу.

В січні 2018 року споживачам стало відомо, що для них AT «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» в односторонньому порядку з 01 грудня 2017 року почало нараховувати об`єми використаного природного газу, згідно з показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу.

Дані самовільні дії AT «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» вважають незаконними з таких правових підстав.

Згідно з пунктом 2.1. Типового договору розподілу природного газу за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до пункту 3.2 Типового договору розподілу природного газу за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об`єкта споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю сторін експлуатаційна відповідальність оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 5.2. Типового договору розподілу природного газу та пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення), визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з положеннями пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем:

Межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін - точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень пункту 1 глави 5 розділу III Кодексу газорозподільних систем межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 3.2 Типового договору розподілу природного газу приймання- передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача.

Отже, фактичний об`єм розподіленого природного газу по об`єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку

АДРЕСА_1 , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Вказують, що згідно з пунктом 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно із ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу нриродного газу, побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , які не забезпечені приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання.

Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту З глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку АДРЕСА_1 ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами багатоквартирних будинків у Дніпропетровській області, в яких Оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначають, що вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, як побутових споживачів.

Багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до положень чинного законодавства.

Таким чином, за відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не можливо застосувати положення пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем.

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно будинку АДРЕСА_1 не складався, а тому точка обліку була не визначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загально будинкового приладу обліку.

Позиція АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз» про те, що запровадження індивідуального обліку у абонентів з газовою плитою потребує значних коштів у зв`язку з високою вартістю встановлення приладу індивідуального обліку та тривалих термінів встановлення приладу індивідуального обліку є необгрунтованою та такою, що легалізує дискримінацію побутових споживачів природного газу.

Позивачі - Споживачі природного газу, які відносяться до споживачів, що використовують газ тільки для приготування їжі, ставляться в нерівне становище по відношенню до споживачів природного газу, що використовують природний газ для приготування їжі, які вже забезпеченні індивідуальними газовими лічильникам за рахунок АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз».

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: тільки для приготування їжі - до 1 січня 2023 року.

Згідно з положеннями, розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу» з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території було зобов`язано вжити заходи до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу: до 01 січня 2016 року - якщо природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі; до 01 січня 2018 року, - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі.

Таким чином, забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку АДРЕСА_1 зобов`язане газорозподільне підприємство - АТ «ОГРМ «Дніпропетровськгаз».

Просять визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним встановлений відповідачем режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно з показаннями загальнобудинкового прибору обліку газу для позивачів як побутових споживачів природного газу; зобов`язати відповідача з 01 грудня 2017 року поновити для позивачів режим нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; визнати право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача за позивачами як побутовими споживачами природного газу та зобов`язати відповідача відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників для позивачів як побутових споживачів природного газу.

Відповідач відзив на позов не надав.

Третя особа пояснень щодо позову не надала.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, від позивачів не надійшло заперечень проти заочного вирішення справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29 червня 2017 року №844 Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, в тому числі житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 травня 2017 року №653 Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз» збут було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу.

Отже, постачальником природного газу є ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правоноступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», є оператором ГРМ у розумінні кодексу ГРС та здійснює діяльність із розподілу природного газу.

Позивачі є споживачами послуг відповідача з надання природного газу за адресою: будинок АДРЕСА_1 , регулярно оплачували послуги за договором.

Як видно із Акту в будинку АДРЕСА_1 встановлено загально будинковий лічильник газу.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Так, відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII) ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Як встановлено у судовому засіданні позивачі є споживачами природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що: 1) ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; 2) встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; 3) власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень видно, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом із тим, відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто, з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України, такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі

№212/5836/17 (провадження № 14-11цс21) в аналогічних правовідносинах зроблено правовий висновок такого змісту: «До та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв із порушенням вимог законодавства.

Крім того, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: за даними лічильників газу та за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2023 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище норм матеріального права та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу слід враховувати, що такі дії, вчинені до 20 січня 2018 року (як у контексті цієї справи), будуть правомірними, якщо вони проведені за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань із будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо.

Отже норми Кодексу ГРС вимагають укладення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності саме з власником газової мережі чи окремими її елементами, чого АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» зроблено не було, що свідчить про незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку АДРЕСА_1 , та тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача.

Так, відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Тобто, суддя, здійснюючи правосуддя, має керуватись принципом верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (п.39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п.п.31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року; п.65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року).

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж, по суті, захищається ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

У п.33 рішення у справі «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що п.2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції.

Ведучи мову про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (п.54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачекs.r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (п.109 рішення у справі «Беєлер проти Італії»).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу, зокрема, передбачено встановлення індивідуального лічильника споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2023 року.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Судом встановлено, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт.

Задоволення вимог позивачів щодо зобов`язання відповідача встановити індивідуальні лічильники обліку природного газу відповідає зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату ними саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Наведене вище відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спосіб захисту, обраний позивачами, відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні зданим позовом, однак, при поданні позову кожен з позивачів, мав сплатити по 2 724,00 грн судового збору, а разом 38 136,00 грн.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 38 136,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись 15, 16 ЦК України, ст. ст. 5, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст.ст. 2, 5, 10, 11, 141, 209, 263-268, 274,279, 280, 282, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу, визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку у порядку захисту прав споживачів задовольнити.

Визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним встановлений Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу відповідно до показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_7 ; ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_8 ; ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_9 ; ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_10 ; ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_11 , ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_12 ; ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_13 ; ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_14 ; ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_15 з 01 грудня 2017 року та з цієї дати поновити їм режим нарахування природного газу відповідно до встановлених Кабінетом міністрів України норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Визнати право за побутовими споживачами природного газу: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_7 ; ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_8 ; ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_9 ; ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_10 ; ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_11 , ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_12 ; ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_13 ; ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_14 ; ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_15 на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до термінів зазначених в статті 6 Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за власний рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_7 ; ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_8 ; ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_9 ; ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_10 ; ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_11 , ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_12 ; ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_13 ; ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_14 ; ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_15 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 38 136 (тридцять вісім тисяч сто тридцять шість) гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачі:

1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ;

2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 ;

4) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 ;

5) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_6 ;

6) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_7 ;

7) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_8 ;

8) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_9 ;

9) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_10 ;

10) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

11) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , АДРЕСА_12 ;

12) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

13) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , АДРЕСА_14 ;

14) ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , АДРЕСА_16 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», ідентифікаційний код 03340920, адреса: буд.2, вул. Шевченко, м. Дніпро.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», ідентифікаційний код 39572642, адреса: буд.2, вул. Шевченко, м. Дніпро.

Дата складення повного тексту судового рішення 19 травня 2022 року.

Суддя В.В. Мазуренко