САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1599/21
Провадження №2/726/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

У С Т А Н О В И В:

Чернівецька міська рада, від імені якої діє міський голова, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Свої вимоги мотивує тим, що реалізація правомочностей власника комунального майна, в тому числі землі, передбачає право на отримання доходів від користування нею іншими особами, у розмірах та в порядку визначеними чинним законодавством та відповідними правовстановлюючими документами, до яких відноситься договір оренди землі, а недоотримання доходів від використання земельної ділянки, порушує інтереси територіальної громади.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1153 га зареєстрована 28.11.2013 та отримала кадастровий номер: :49:003:0219.

На вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно будівлі загальною площею 340,10 кв.м., в тому числі будівля гаражів літ. Д площею 108,60 кв.м., будівлі літ. З, К, Л, площею 231,50 кв.м., що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі продажу будівель.

Рішенням Чернівецької міської ради VІ скликання від 03.11.2014 № 1393 (пункт 1 додаток 2) ОСОБА_1 надано в оренду на 5 років вказану земельну ділянку. Однак договір оренди укладений не був, а відповідач не оформив права користування земельною ділянкою та не сплачував орендну плату в сумі 129 707, 72 грн., що вирахувана за період з 2018 по 2021 роки за користувалася земельною ділянкою без належних на те правових підстав. У добровільному порядку кошти відповідачем не сплачено, незважаючи на неодноразові повідомлення останнього.

З посиланням на відповідні правові норми, у відповідності до ст. 1212 ЦК України, провівши відповідний розрахунок, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти, в розмірі орендної плати за землю у сумі 129 707, 72 грн. та сплачений судовий збір (а.с. 1-35).

Представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Якобишеною Т.Д. 04.11.2021 скеровано до суду відзив на позовну заяву у якому вказує, що за відповідачем дійсно зареєстровано право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , проте на момент укладення договору купівлі-продажу будівель та оформлення права власності земельна ділянка не була сформована та їй не було присвоєно кадастровий номер.

Рішенням, яким надано позивачу в оренду земельну ділянку передбачено, що у разі не укладення договору оренди в зазначений термін, таке рішення вважається не чинним. Оскільки відповідач при підготовці до укладення договору оренди виявив, що поданий план земельної ділянки не відповідає дійсності, адже відсутній заїзд, а на позначеному місці його облаштувати неможливо, так як там існували багаторічні насадження і земельна ділянка відносилася до прибудинкової території сусіднього будинку, він звернувся до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, де повинні були вирішити це питання. Однак жодної комісії з вказаного питання не відбулося. Договір оренди не було укладено у визначений термін, а тому рішення вважається недійсним, таким чином відсутні підстави для сплати оренди.

Крім того, звертає увагу на те, що позивач не надав Акту обстеження земельної ділянки, та інших доказів фактичного використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1153 га., натомість відповідач ніколи не користувався такою, оскільки у нього відсутній доступ до приміщень через відсутність заїзду.

Також вказує на те, що жодних листів від позивача відповідач не отримував. Хоч і не користувався земельної ділянкою, проте сплачував податок на землю.

Представник відповідача звертає увагу і на розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки та застосування коефіцієнта індексації 3,0.

З посиланням на відповідні правові норми, вказуючи на те, що суду не надано належних доказів, які б підтверджували фактичне користування відповідачем земельною ділянкою, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Також долучає ряд документів, на підтвердження позиції (а.с. 53-87).

17.11.2021 судом отримано заперечення на відзив у яких представник позивача вважає викладене у відзиві обґрунтування таким, що не відповідає дійсності. Зазначає, що позивачу належить на підставі права власності нерухоме майно, яке розміщене на земельній ділянці, площею 0, 1153 га., що свідчить про правомірне володіння і використання спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав. При цьому відповідач не надав доказів використання ділянки меншою площею. Незалежно від наявності вини в поведінці набувача, сам факт несплати ним за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. З часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку.

Вказує, що розрахунок проведено відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою КМУ від 23 березня 1995 року № 213. Оскільки цільове призначення землі для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі (03.07) категорія землі житлової та громадської забудови, вид використання для обслуговування нежитлових будівель, застосовується коефіцієнт 2,5. Стягнення коштів здійснюється виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель. Також обґрунтовує використання ставки орендної плати у 3 %, враховуючи функціональне використання земельної ділянки.

Звертає увагу і на те, що згідно гарантійного листа від 14.12.2012 року, написаного відповідачем, останній гарантував самостійно облаштувати окремий заїзд на територію складів за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 89-114).

22.11.2021 судом отримано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів від представника відповідача, разом із документами (а.с. 116-134).

Крім того 29.11.2021 судом отримано пояснення (заперечення) на відзив від представника позивача у яких останній вказує порядок сплати земельного податку та оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому вказує, що єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Також зазначає і про те, що нарахування земельного податку відбувалося за період 2015-2016 роки, натомість наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів, які підлягають стягненню з відповідача, стосується періоду з 21.09.2018 по 20.09.2021, а тому долучений представником відповідача лист ДПС від 10.11.2021 не стосується спірного питання (а.с.137).

02.12.2021 судом отримано заперечення на позовну заяву, скеровані представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Якобишеною Т.Д., у яких остання заперечує позицію позивача щодо того, що саме по собі право власності на будівлі свідчить про фактичне використання спірної земельної ділянки. Звертає увагу на те, що 27 грудня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу будівель (на той період земельна ділянка не була сформована), а 10.10.2012 на замовлення ОСОБА_1 , представником землевпорядної організації «Укрспецзем» було складено протокол погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними користувачами та власниками землі. Надаючи гарантійний лист відповідача запевнили, що допоможуть облаштувати заїзд у відповідності до будівельних норм, однак відповідна комісія так і не зібралася, а відповідач позбавлений можливості проводити такі роботи по облаштуванню проїзду. Крім того гарантійний лист був адресований Начальнику управління освіти Чернівецької міської ради, оскільки із закладом освіти, що знаходиться по сусідству виник спір, бо лише через їх територію можливий проїзд.

Зазначає, що на сьогоднішній день містобудівна документація (детальний план території), яка б визначала організацію території в межах існуючого кварталу не розроблена. Позивач не здійснив жодних дій задля вирішення спору у позасудовий спосіб.

Крім того, звертає увагу суду і на те, що не лише земельна ділянка не експлуатувалась, але і приміщення, оскільки їх експлуатація неможлива без заїзду, на підтвердження чого долучає отриманий висновок будівельно-технічної експертизи №261 від 22 листопада 2021 року.

Вказує, що предметом доказування у даному спорі є, зокрема, підтверджуючі обставини щодо фактичного використання земельної ділянки, площі, доведення правильного встановлення меж в натурі (на місцевості) та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі, а оскільки позивачем не доведено фактичного використання відповідачем земельної ділянки, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.05.2022 на адресу суду надійшло клопотання адвоката Якобишеної Т.Д. у якому просить долучити до справи та врахувати письмові пояснення, у яких вказує, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1153 га, кадастровий номер :49:003:0219, за адресою: АДРЕСА_1 , що призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі становить 507274 грн., що підтверджується відомостями наявного у праві звіту про експертно-грошову оцінку, а тому, виходячи із такої суми, проводить розрахунок орендної плати за період з 21.09.2018 до 20.09.2021, що має становити 44 364, 86 грн. Знову звертає увагу суду на те, що у разі неукладення договору оренди рішення вважається нечинним та, що відповідач не мав можливості влаштувати заїзд на земельну ділянку, а тому не користувався нею.

Через відсутність заїзду, вважає що з ОСОБА_1 можливо стягувати кошти за користування земельною ділянкою лише під нежитловими будівлями, тобто площею 340,10 кв.м., а тому відповідно до проведеного розрахунку сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю становить 14201 грн.

Саме у такій сумі ОСОБА_1 визнає позовні вимоги.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.10.2021 прийнято зазначену вище позовну заяву Чернівецької міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.10.2021, яке за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 відкладено на 22.11.2021 (а.с.39, 43). У подальшому судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями сторін.

У судове засідання 25.05.2022 сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися.

Представник позивача Чернівецької міської ради Сьоміна Ірина, у судове засідання не з`явилася, однак 16.05.2022 скерувала на електронну адресу суду клопотання у якому при вирішенні справи просила врахувати позицію у запереченні на відзив по справі. Також звернула увагу і на те, що відповідачу надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . При розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, відповідачем погоджено протокол погодження зовнішніх меж із сусідніми землекористувачами та відповідач самостійно гарантував облаштувати окремий заїзд на територію складів.

Звертає увагу і на те, що у матеріалах справи відсутні належні докази на обгрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, крім витягу з технічної документації, який надано позивачем, що є єдиним належним доказом у справі та підставою для розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів доручив представляти адвокату Якобишеній Т.Д.

Від представника відповідача ОСОБА_3 25.05.2022 надійшло клопотання про розгляд та завершення розгляду справи за її відсутності та відсутності довірителя ОСОБА_1 . Просила суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 14201 грн. 10 коп.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 268422533 від 30.07.2021) за ОСОБА_1 24.06.2014 зареєстровано право власності на нежитлові будівлі загальною площею 340,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу будівель від 27.12.2007 за реєстровим № 4849, номер запису про право власності: 6112952, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01(а.с. 22).

Також суду надано копію Договору купівлі продажу будівель від 27.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. за реєстровим № 4849, згідно якого відповідач отримав право власності на вищезазначене майно та копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17839729 від 22.02.2008, згідно якого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на вказані будівлі, номер запису: 1073/10136 в книзі: 145, с. 239 (а.с.18-21).

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1153 га, кадастровий номер :49:003:0219, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Вказана земельна ділянка, сформована як об`єкт цивільних прав 28.11.2013, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 23.02.2021, виданим відділом у м. Чернівцях Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (а.с.8-10).

Рішенням Чернівецької міської ради 56 сесії VI скликання №1393 від 03.11.2014 (пункт 2, додаток 2) вирішено надати громадянам земельні ділянки в оренду, зокрема надано ОСОБА_1 в оренду на 5 (п`ять) років вищевказану земельну ділянку, що підтверджено відповідним Витягом із рішення та Списком до нього. Також у п. 34 Рішення зобов`язано фізичних осіб, яким надаються в оренду земельні ділянки, впродовж 90 календарних днів з дня прийняття рішення укласти з Чернівецькою міською радою договори оренди землі та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю, відповідно до умов договорів. Пунктом 34.1 передбачено, що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін, рішення вважається нечинним (а.с.23-24).

Також до матеріалів справи долучено копію розробленого на виконання зазначеного Рішення та неукладеного між сторонами Договору оренди землі № 9179 від 27 листопада 2014 року, з додатками до нього: розрахунок суми одноразового внеску, розрахунок розміру річної орендної плати за земельну ділянку, план земельної ділянки, Акт її меж та Акт прийому-передачі її відповідачу (а.с.25-32).

Як вбачається із листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 23.12.2014 ОСОБА_1 було проінформовано про те, що управлінням земельних ресурсів департаменту підготовлено проект договору оренди землі №9179 від 27.11.2014, в зв`язку з чим відповідачу необхідно звернутись у відділ оренди землі департаменту для укладення даного договору (а.с.17).

Листами Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №04/01-08/3-04/4/4252 від 15.12.2016, №04/01-08/3-04/4/413 від 25.01.2021 ОСОБА_1 було неодноразово проінформовано про необхідність укладення Договору оренди, оскільки такий не укладено. Також проінформовано про платне використання землі та необхідність сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати і про можливе звернення до суду за захистом порушених прав (а.с.11-16).

Відповідно до даних Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 283 від 22.02.2021, виданого відділом у м. Чернівцях Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :49:003:0219, становить 1 483 069 гривень (а.с.7).

На підставі вказаного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, працівниками департаменту проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування без належних на те правових підстав, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , на підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, за період з 21.09.2018 по 20.09.2021, сума коштів що підлягає до сплати за вказаний період становить 129 707,72 грн. (а.с.6).

Департамент листом №04/01-08/3-04/4/2027 від 27.05.2021, направив розрахунок на адресу ОСОБА_1 та запропонував впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити кошти (а.с.11-12).

Відповіді на вищевказаний лист у матеріалах справи відсутні.

Також, разом із запереченням на відзив позивачем долучено кадастровий план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якому від А до Б вказано землі загального користування (заїзд). Протоколі погодження зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними користувачами та власниками землі від 10.10.2012 та гарантійний лист ОСОБА_1 від 14.12.2012, адресований Начальнику управління освіти Чернівецької міської ради у якому, відповідач просить дозволу на погодження зовнішніх меж земельної ділянки та зобов`язується виконати наступні умови: окремий в`їзд на територію складів, огородження території складів, зберігання екологічно чистої продукції (а.с.92-94).

Також долучено викопіювання з топографічного плану м. Чернівці та фото із місця розташування земельної ділянки (а.с.95-98).

Згідно даних Списку громадян, яким затверджуються проекти відведення земельних ділянок та надаються земельні ділянки в оренду, що є Додатком № 4 до Рішення міської ради VI скликання 30.01.2014 № 1102, ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1153 га. (термін оренди 5 років) (а.с.99).

До матеріалів справи долучені Рішення міської ради № 467 від 29.03.2021 та № 715 від 23.10.2008 щодо внесення змін до Положень про оренду і порядку розрахунку орендної плати за землю та їх затвердження, рішення № 221 від 28.07.2011 щодо ставки орендної плати, а також Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, зразок договору оренди землі та розрахунку (а.с. 100-112).

Представником відповідача долучено до матеріалів справи ряд адвокатських запитів щодо отримання інформації у справі (а.с. 80-84).

У відповідності до даних відповіді на один із запитів від Головного управління ДПС у Чернівецькій області № 13853/6/24-13-24-08 від 10.11.2021, Головне управління ДПС повідомляє, що ФОП ОСОБА_1 подано податкові декларації з плати за землю за 2015-2016 роки, на підставі яких за 2015 р. за земельні ділянки, площею 0,38848 га нараховано 699, 25 грн та сплачено 2000 грн., а за 2016 площею 0,4 га нараховано 1003, 31 грн. та сплачено 1000, 35 грн. За 2017 рік податкова декларація з плати за землю не подавалася, однак сплачено земельного податку в сумі 9844 грн. Також додано копі податкових декларацій (а.с.118-125).

Представником відповідача долучено копії відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо отримання інформації про нормативну грошову оцінку 1 кв.м. земельної ділянки № 97-28-0.2-416/2-16 від 29.02.2016 та № 31-28-0.2-2066/2-16 від 30.12.2016, а також копії квитанцій на підтвердження сплати земельного податку (а.с. 75-79).

Згідно відповіді на адвокатський запит Департаменту урбаністики та архітектури № Я-2627/0-211/01 від 09.11.2021 зазначено, що відповідно до містобудівної документації та проектного плану червоних ліній, на зазначеній території проїздів не передбачено. На сьогоднішній день містобудівна документація (детальний план території), яка б визначала організацію території в межах існуючого кварталу не розроблена. Відповідно до пункту 6.1.27 ДБН.2.2-12:2019 «Планування та забудова території» для проїзду до будинків житлових груп, установ і підприємств обслуговування, торгових центрів слід передбачати двосмугові проїзди не менше 5,5 м., а до окремо розташованих будинків односмугові проїзди не менше 3, 5 м. Також відповідно до п. 15.3 «Вимоги до проїздів для пожежних машин» зазначеного ДБН до житлових і громадських будинків необхідно передбачати проїзди завширшки не менше 3, 5 м на відстані не ближче 5 м від стін, що придатні для проїзду машин. ОСОБА_1 бля обстлуговування будівель відведено земельну ділянку, площею 0,1153 га. Однак договір оренди не укладено (а.с.126-133).

Згідно даних Висновку будівельно-технічної експертизи № 261 від 22 листопада 2021 року станом на день обстеження земельної ділянки площею 0,1153 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 фактичний заїзд до неї відсутній. Крім того не встановлено наявних слідів транспортних засобів і будь-яких слідів про існування облаштованого заїзду, на земельній ділянці ростуть багаторічні дерева та облаштована огорожа з металевої сітки рабиця. Заїзд, який пропонується до земельної ділянки не відповідає вимогам ДБН Б. 2.2-12.2019 «Планування та забудова територій» п.6.1.11. Крім того експертом були досліджені і будівлі столярної майстерні, складу та гаражів, які розташовані на земельній ділянці та було встановлено, що такі довгий час не експлуатувались (а.с. 148-157)

Також відповідач долучає фотографії території, де розташовані будівлі, які належать ОСОБА_1 та земельної ділянки під ними, на підтвердження того, що останні не використовуються.

На підставі заяви представника відповідача про визначення ринкової вартості земельної ділянки суду надано звіт № 4 про експертну грошову оцінку земельних ділянок несільськогосподарського призначення по АДРЕСА_1 від 06.01.2022 року, у відповідності до якого ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1153 га (кадастровий номер :49:003:0219), що призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) по АДРЕСА_1 становить 507 274, 00 грн. Ринкова вартість земельної ділянки під нежитловими будівлями, що знаходяться у приватній власності ОСОБА_1 загальною площею 340, 10 кв.м, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) по тій адресі становить 162377, 00 грн. (а.с.166-176).

Крім того представник відповідача долучає адресоване до Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради звернення згідно якого ОСОБА_1 погоджується сплатити плату з розрахунку ринкової вартості земельної ділянки під нежитловими будівлями у сумі 162377 грн. за останні три роки, а тому просить здійснити перерахунок. Також порушує питання щодо влаштування заїзду до земельної ділянки (а.с.177-179).

Представник відповідача адвокат Якобишена Т.Д. проводить власний розрахунок у письмових поясненнях, скерованих до суду 17.05.2022, який долучений судом до матеріалів справи.

Вирішуючи наявний спір між сторонами та ухвалюючи рішення у справі суд керується наступними правовими нормами та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами статті 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно частини першої та другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України з застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З огляду на викладене, відповідач, як фактичний володілець та користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17. Крім того, саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 13.02.2019 року по справі №320/5877/17.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Так, відповідач є власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці, що відноситься до комунальної власності відповідної територіальної громади, та яка була надана йому в оренду, однак останній не вчинив відповідних дій, спрямованих на оформлення відповідних документів на користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Суд дійшов висновку про те, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_1 , враховуючи наявність у його власності будівель на ній розташованих, став володільцем земельної ділянки та фактично користується земельною ділянкою загальною площею 0,1153 га, кадастровий номер :49:003:0219, без укладеного договору оренди земельної ділянки, при цьому не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою.

Вказане свідчить про правомірне володіння і використання спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, а тому відповідач, як особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язаний сплатити позивачеві кошти за фактичне користування земельною ділянкою у спірний період, визначений позивачем останніми трьома роками, тобто зобов`язаний повернути кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, що відповідає вказаним нормам матеріального права.

Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Статтею 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Як вбачається з положень ст.120 ЗК України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Однак відсутність укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки не може свідчити про відсутність факту використання такої.

Більше того, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України регулюють дещо інші правові відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Таким чином, з часу виникнення права власності на нерухоме майно, у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на вищезазначену земельну ділянку. Цього обов`язку відповідач не виконав, а отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі.

Поряд із цим, відповідач ОСОБА_1 фактично не заперечує факту того, що був обізнаний про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки однак вказує на те, що не уклав його через відсутність облаштованого заїзду, що на його думку перешкоджало належному використанню земельної ділянки. При цьому відповідач не спростував, навіть за відсутності заїзду до належних йому будівель, взагалі будь-якого доступу до них та факту збереження (заощадження) належних до сплати за володіння земельною ділянкою коштів у вигляді орендної плати.

Таких висновків суду не спростовує і наданий представником відповідача Висновок № 261 будівельно-технічної експертизи від 22 листопада 2021 року.

Таким чином доводи представника відповідача про те, що земельна ділянка не використовувалася, тому що об`єкт нерухомого майна перебував у незадовільному стані та був відсутній заїзд, не можуть бути прийняті судом, оскільки сам факт перебування майна у незадовільному стані та відсутність заїзду до них не змінює статусу земельної ділянки та не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати кошти за користування нею.

Наявність у власності відповідача нерухомого майна, що розміщене на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1153 га, кадастровий номер :49:003:0219 перешкоджало позивачу у використанні такої земельної ділянки, оскільки остання, згідно цільового призначення може бути використана лише для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, тобто майна, яке належить відповідачу.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 №917/1739/17, від 23.05.2018 №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 №922/3412/17, від 14.01.2019 №912/1188/17, від 21.01.2019 №902/794/17, від 29.01.2019 №922/536/18.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 29 листопада 1991 року (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87 й «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, заява № 25921/02 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «наявним майном», або коштами, уключаючи позови, для задоволення їх позивач може обґрунтувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Щодо інших обставин справи, суд виходить із наступного.

Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (стаття 14.1.72 Податкового кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункти 14.1.136 та 14.1.125 пункту 14.1 статті 14, підпункти 288.5.1, 288.5.2. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).

Таким чином сплачена відповідачем плата за землю не може бути врахована судом та більше того, здійснена у інший період, ніж той за який заявлено позовні вимоги.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 ПК України).

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст.13, ч.1 ст.15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20 вказала, що з огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Таким чином для визначення орендної плати застосовується лише нормативно-грошова оцінка, а тому підстави для врахування судом наданої представником відповідача експертної оцінки земельної ділянки в даному випадку відсутні.

Оскільки у матеріалах справи наявний лише Витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки № 283 від 22.02.2021, а жодних інших належних та допустимих доказів на обґрунтування саме нормативної грошової оцінки земельної ділянки у матеріалах справи немає та відповідачем не надано, суд вважає, що наявні правові підстави для врахування наявного Витягу технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки при проведення розрахунку орендної плати.

Рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 № 715 затверджено Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях. На підставі п. 5 рішення сесії делеговано департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради повноваження з: проведення розрахунків орендної плати; укладання, реєстрації, внесення змін, припиненню дії, розірвання Договорів оренди землі; поновлення договорів землі, які придбані на конкурентних засадах; передачі земельних ділянок в суборенду; при необхідності змінювати Типовий договір оренди.

Пунктом 5 передбачено також ставки орендної плати за землю, а враховуючи функціональне використання вказаної у рішенні земельної ділянки ставка орендної плати складає 3 %, що підтверджено копією відповідного Положення. Таким чином вимоги відповідача щодо невідповідності ставки, зазначеної у розрахунку є необґрунтованими.

Положенням про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, визначено розмір орендної плати та основні ставки орендної плати. Пунктом 6.1 Положення, передбачено, що розмір річної орендної плати щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, відповідно до чинного законодавства.

Наданий розрахунок Чернівецької міської ради від 20 вересня 2021 року, який здійснено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, є обґрунтованим, та здійснений фактично з 2018 по 2021 роки (в межах строку позовної давності), а відтак заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 129 707,72 грн. безпідставно збережених коштів є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вихідні дані у розрахунку перевірені судом і містять достовірні дані про кадастровий номер земельної ділянки, місце її розташування, категорію та цільове призначення земельної ділянки, площу, нормативну грошову оцінку тощо.

Таким чином вказаний розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати поданий на основі належних та допустимих доказів, а вказані відповідачем обставини не спростовують його та правильність проведених розрахунків.

Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справи, суд виходить із наступного.

Так, позивачем при звернення із позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн. (платіжне доручення 1127 від 13 серпня 2021 року на а.с.1),

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Однак, положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого особи з інвалідністю І та ІІ груп.

Згідно довідки серії ПОВ № 028890 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено безстроково друга група інвалідності, а тому останній звільнений від сплати судового збору.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже Чернівецькій міській раді слід компенсувати судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.13, 15, 18, 20 Закону України «Про оцінку земель», Податкового кодексу України, ст.ст.80, 93, 120,122-126, 152, 206 ЗК України, ст.ст.16, 1212 ЦК України, та керуючись ст.ст.4, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Чернівецької міської ради, на розрахунковий рахунок: Чернівецьке ГУК/м. Чернівецька ТГ/ 24062200, , р/р №UA0024405, Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200, - безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 129 707 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот сім) гривень 72 копійки.

Компенсувати Чернівецькій міській раді судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев