ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 695/212/19
Провадження № 22-ц/821/198/22
категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Бородійчука В. Г.,

секретарів: Захарченко А. Д., Литвин-Восколович Ж. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Новодмитрівська сільська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Золотоніська профспілкова організація працівників культури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новодмитрівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Золотоніська профспілкова організація працівників культури, про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у складі головуючої судді Середи Л. В., повний текст рішення складено 05 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.08.2016 між сільським головою Новодмитрівської сільської ради та керівником Новодмитрівського будинку культури укладено Контракт про те, що ОСОБА_1 призначається на посаду директора Новодмитрівського Будинку культури на термін з 23 серпня 2016 року по 22 серпня 2021 року.

22.01.2018, розпорядженням Новодмитрівської сільської ради № 10 припинено Контракт, від 23.08.2016 у зв`язку із невиконанням абз. 4 п. 5.2 Контракту керівником Новодмитрівського будинку культури ОСОБА_1 , а саме часткового невиконання програм розвитку закладу культури.

Вважає, що її звільнено всупереч вимог чинного законодавства, оскільки її звільнено у період тимчасової непрацездатності.

Також зазначає, що її звільнено без згоди Золотоніської профспілкової організації працівників культури, членом якої вона є.

Крім того, позивач вказує, що оспорюваним розпорядженням її звільнено у зв`язку із частковим невиконанням програми розвитку закладу культури, при цьому ОСОБА_1 , зазначає, що така програма відсутня, а тому, у відповідача були відсутні правові підстави для розірвання контракту з нею.

Зазначає, що 12.01.2018 вона звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання протиправним та скасування розпорядження № 10 від 22.01.2018.

При виборі відповідача керувалась тим, що на Контракті від 23.08.2016 та на оскаржуваному розпорядженні міститься відтиск печатки Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

12.07.2018 представник відповідача Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області у відзиві на її позов просив застосувати строк позовної давності.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 19.09.2019 в задоволенні її позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Вказаним рішенням встановлено, що позивача звільнено без законної підстави, а саме звільнення відбулося у період її тимчасової непрацездатності.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2019 скасовано, в позові відмовлено з підстав того, що Виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області не є особою, яка видала оскаржуване розпорядження та не наділений такими правами та обов`язками, а ні згідно Контракту, а ні згідно діючого законодавства.

У зв`язку із викладеним просила суд вважати, що строк на звернення до суду із даною позовною заявою був пропущений з поважних причин, що не залежали від ОСОБА_1 , а за таких обставин має бути поновлений судом.

Просила суд поновити строк звернення до суду, визнати протиправним та скасувати розпорядження Новодмитрівської сільської ради від 22.01.2018 № 10 «Про припинення контракту, укладеного 23.08.2016 із директором Новодмитрівського будинку культури Падалкою В. В.», поновити ОСОБА_1 на посаді директора Новодмитрівського будинку культури з 25.01.2018, стягнути з Новодмитрівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.01.2018 і до моменту фактичного поновлення на роботі, рішення суду в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайоннго суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскаржуване розпорядження у частині підстави звільнення позивача є правомірним, проте ним звільнено позивача у період її тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача, а саме звільнення її у день тимчасової непрацездатності, може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності 02.02.2018 (день, коли ОСОБА_1 указано стати до роботи відповідно до листка непрацездатності). Проте, із позовними вимогами щодо зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності 02.02.2018, позивач до суду під час розгляду даної справи не зверталась. Тому суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Щодо строків позовної давності, то суд відхилив як безпідставні доводи сторони позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звільнення працівника в період непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством та протиправність оскаржуваного розпорядження відповідача.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження Новодмитрівської сільської ради № 10 від 22.01.2018 підлягали до задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, щодо можливості поновлення прав позивача не шляхом поновлення її на роботі, а шляхом зміни дати звільнення з 25.01.2018 на перший день після закінчення періоду непрацездатності 02.02.2018.

При цьому суд помилково послався на висновки Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у даній справі не є подібними ні за предметом, ні за підставами, ні за фактичними обставинами.

06 січня 2022 року від сільського голови Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Кухаренка А. В. надійшла заява про визнання позову та апеляційної скарги по справі № 695/212/19.

Просив суд долучити дану заяву до матеріалів справи № 695/212/19 (№ 22-ц/821/2280/21). Зазначив, що ознайомившись із поданими документами та доводами ОСОБА_1 , а також з метою вирішення трудового спору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року Новодмитрівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області визнає та не заперечує проти скасування вказаного судового рішення і задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до розпорядження Новодмитрівської сільської ради від 23.08.2016 № 111 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду директора Новодмитрівського будинку культури за умовами Контракту від 22.08.2016. Термін дії контракту з 23.08.2016 по 22.08.2021 (т.1 а.с. 9-12, 140-145).

Згідно з п. 1.1 Контракту з керівником Новодмитрівського будинку культури від 23.08.2016, ОСОБА_1 , як керівник, зобов`язується здійснювати поточне управління (керівництво) закладом культури, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за закладом майна, що є комунальною власністю Новодмитрівської територіальної громади, а Новодмитрівська сільська рада як орган управління майном створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації керівника (т.1 а.с. 10).

Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 Контракту, на його підставах виникають трудові відносини між керівником закладу культури та органом управління майном. Керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником закладу культури під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків закладу культури, передбачених актами законодавства, статутом закладу культури, іншими нормативними документами (т.1 а.с. 10).

Пунктом 1.5 Контракту визначено, що керівник підзвітний органу управління майном у межах, встановлених законодавством, статутом закладу та цим контрактом (т.1 а.с. 10).

Згідно з п. 2.1 Контракту керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво закладом, організовує його господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання закладом завдань, передбачених законодавством, статутом закладу і цим контрактом (т.1 а.с. 10).

Відповідно до п.п. 1, 2, 8, 9, 10 п. 2.2 Контракту керівник закладу зобов`язується, зокрема: організовувати роботу закладу щодо виконання програми розвитку закладу на один і п`ять років, яка подається керівником до підписання контракту; подавати в установленому порядку органові управління майном фінансову та іншу звітність закладу; забезпечувати виконання планових показників діяльності закладу за наявності таких; вживати заходів до створення умов праці відповідно до вимог нормативно-правових актів і нормативних документів, а також забезпечувати додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці; забезпечувати дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 2.3 Контракту визначено, що у разі невиконання обов`язків, визначених п. 2.2 цього контракту, керівник подає органові управління майном письмове пояснення причин.

Відповідно до пп.1, 2, 3 п. 2.5 Контракту, орган управління майном має право, зокрема: вимагати від керівника подання дострокового звіту про його діяльність з управління закладом, розпорядження закріпленим за закладом майном та виконання цього контракту; звільняти керівника з посади у разі закінчення строку дії цього контракту, достроково за заявою керівника, а також у випадку порушення керівником вимог законодавства та умов цього контракту; здійснювати контроль за діяльністю закладу, ефективністю використання бюджетних коштів і збереженням закріпленого за закладом майна (т.1 а.с. 10 зворот, 11).

У п. 2.6 Контракту зазначено, що орган управління майном здійснює контроль за виконанням керівником своїх обов`язків, зазначених у п. 2.2 цього контракту, оцінюючі, серед іншого такі критерії: виконання програми розвитку закладу на один і п`ять років та планових завдань; ділові навички, а саме: ставлення до роботи, прагнення до підвищення кваліфікації та професійного зростання, аналітичне мислення, ініціативність; недопущення випадків порушення трудової дисципліни; якість наданих послуг (виконаних робіт); манера спілкування в колективі та відвідувачами закладу, вміння контактувати з оточуючими (т.1 а.с. 11).

Згідно з п. 2.8 Контракту керівник подає щорічний звіт виконання цього контракту(т.1 а.с. 11 зворот).

Відповідно до п. 4.1 Контракту, у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та цим контрактом (т.1 а.с. 12).

В абз. 4 п. 5.2 Контракту визначено, що цей контракт припиняється, зокрема, у разі невиконання (часткового невиконання) програм розвитку закладу культури (т.1 а.с. 12).

Згідно з п. 5.6 Контракту, якщо розірвання контракту проводиться на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених законодавством, про це зазначається у трудовій книжці керівника з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 12 зворот).

Стратегічним планом розвитку Новодмитрівського будинку культури на 2016 2021 роки, складеного та підписаного позивачем як директором Новодмитрівського будинку культури Падалкою В. В., визначено перелік масових заходів, що будуть проводитись у вказаний період (т.1 а.с. 147-158).

Планом розвитку визначено, що протягом 2016 2021 років передбачалось проведення таких заходів, зокрема, у 2017 році: святковий концерт (січень), захід в пошану героям Небесної сотні (лютий), захід до Дня гумору (квітень), святковий концерт до Дня молоді (червень), мітинг-реквієм пам`яті жертв голодомору (грудень), святковий вогник до Дня працівників місцевого самоврядування (грудень) (т.1 а.с. 151).

15.01.2018, ОСОБА_1 надавала письмові пояснення сільському голові Новодмитрівської сільської ради щодо невиконання роботи по закладу культури за 2017 рік, що зобов`язалась при підготовці стратегічного плану. Так згідно з наданими поясненнями остання усвідомлює свою провину щодо неналежної організації роботи закладу культури. Чітких пояснень щодо причин, що слугували не проведенню деяких із запланованих на 2017 рік культурних заходів у поясненнях позивача не зазначено (т.1 а.с. 161-164).

У матеріалах справи наявні докази фінансування Новодмитрівською сільською радою ремонтних робіт у Новодмитрівському Будинку культури, виділення коштів на зміцнення матеріально-технічної бази закладу культури, а також на придбання продуктів харчування та подарунків до Дня людей похилого віку (зустрічі «Золотих ювелярів») у жовтні 2016 року, на придбання канцтоварів і новорічних подарунків для проведення новорічних ранків (Новорічної казки до Дня Святого Миколая) у грудні 2016 року, на придбання квітів для святкового концерту до Дня 8 Березня у березні 2017 року, на придбання продуктів харчування для проведення святкового вогнику до Дня 8 Березня для дружин учасників АТО у березні 2017 року, на придбання морозива до Дня захисту дітей у червні 2017 року, на придбання продуктів харчування для благодійного обіду до Дня людей похилого віку та формування продуктових наборів ветеранам у жовтні 2017 року, на придбання продуктових наборів до Дня працівника сільського господарства у грудні 2017 року, на фінансування витрат учасниці музичної олімпіади «Голос країни» у грудні 2017 року, на придбання новорічних прикрас для проведення заходів до Нового 2018 року у грудні 2017 року (т. 2 а.с. 43-108).

Розпорядженням Новодмитрівської сільської ради № 6 від 17.01.2018, ОСОБА_1 було оголошено догану з підстав того, що остання порушила умови пп. 3 п. 2.2 Контракту та завдала матеріальної шкоди Новодмитрівській сільській раді у сумі 700 грн (т.1 а.с. 177).

Розпорядженням Новодмитрівської сільської ради № 10 від 22.01.2018 «Про припинення контракту, укладеного 23 серпня 2016 року із директором Новодмитрівського Будинку культури Падалкою В. В.» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із невиконанням абз. 4 п. 5.2 Контракту керівником Новодмитрівського Будинку культури Падалкою В. В., а саме часткового невиконання програм розвитку закладу культури, достроково з 25.01.2018 припинено дію контракту від 23.08.2016, укладеного з позивачем та звільнено її із займаної посади.

У розпорядженні зазначено, що підставою звільнення є не проведення таких заходів програми розвитку закладу культури у 2017 році: святковий новорічний концерт (січень), захід в пошану героям Небесної сотні (лютий), захід до Дня гумору, святковий концерт до Дня молоді, мітинг-реквієм пам`яті жертв голодомору, святковий вогник до Дня працівників місцевого самоврядування (т.1 а.с. 13, 165-167).

У період з 23.01.2018 по 01.02.2018 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серія АДЗ №35868, АДЗ № 335117, АДЗ № 335478, АДО 527015. Згідно з листком непрацездатності серія АДО 527015 ОСОБА_1 мала стати до роботи 02.02.2018 (п`ятницю), який відповідно до затвердженого графіку роботи директора Новодмитрівського Будинку культури є робочим днем (т. 1 а.с. 29, т. 2 а.с. 164-167).

Відповідно до листа Золотоніської районної організації працівників культури від 30.10.2018 та квитка члена профспілки № 430641 позивач є членом Золотоніської районної організації працівників культури (т.1 а.с. 54, 59).

Згідно листа Золотоніської районної організації працівників культури від 30.10.2018, до профспілкового органу надходило звернення від виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради про порушення позивачем трудової дисципліни, в якому містилось прохання надати згоду на розірвання контракту з позивачем на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України. Профспілкова організація згоди на розірвання трудового контракту укладеного 23.08.2016 чи притягнення до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці директора Новодмитрівського будинку культури ОСОБА_1 не надавала (т.1 а.с. 54).

У листі Золотоніської районної організації працівників культури від 21.11.2018 зазначено рішення щодо надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 , зокрема, з підстав не виконання нею програм розвитку: згоди на розірвання Контракту із ОСОБА_1 не надавати за відсутності доказів проступку (т.2 а.с. 58, 60).

Вважаючи розпорядження № 10 від 22.01.2018 «Про припинення контракту, укладеного 23 серпня 2016 року із директором Новодмитрівського Будинку культури Падалкою В.В.» протиправним, ОСОБА_1 зверталась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: сільський голова Новодмитрівської сільської ради Назаренко М.І. про скасування вказаного розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2018 (т.1 а.с. 15-20).

Згідно копія конверта, що додана ОСОБА_1 , позов до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради було надіслано 12 лютого 2018 року (т.1 а.с. 21).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018 у справі № 695/1846/18 у задоволенні зазначеного вище позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, оскільки позивач звернулась до суду з означеним позовом з пропуском строку позовної давності (т.1 а.с. 30-32).

У вказаному рішенні зазначено, що із штампу, що мається на першому аркуші позовної заяви вбачається, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області позовну заяву одержано 14.06.2018р. за вх. № 7999, а із Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вбачається, що інформацію про дану справу внесено до системи автоматизованого розподілу та визначено склад суду 14.06.2018.

Тому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права - скасування розпорядження Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 22.01.2018 року за № 10 лише у червні 2018 року.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2018 у справі № 695/1846/18, винесеною за наслідками апеляційного перегляду рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018 скасовано, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: сільський голова Новодмитрівської сільської ради Назаренко М. І. про скасування вказаного розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2018, оскільки виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради є неналежним відповідачем у справі (т.1 а.с. 62-64).

Згідно довідки про доходи від 12.06.2018 № 862, заробітна плата ОСОБА_1 у жовтні 2018 року склала 4186,50 грн, а в листопаді 2018 року 4186,50 грн, а всього 8373 грн. Дохід у грудні 2018 у ОСОБА_2 відсутній, оскільки вона перебувала на лікарняному (т.1 а.с. 28).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, розглянувши заяву Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання позову, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідачем у даній справі є Новодмитрівська сільська рада Золотоніського району Черкаської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства та має право на звернення до суду.

Відповідно до даних за ЄДРПОУ Новодмитрівсьої сільської ради Золотоніського району Черкаської області, її керівником є Кухаренко Артем Володимирович з 17.11.2020, який (має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо, Подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи) є представником сільської ради, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи її керівником відсутні.

06 січня 2022 року від сільського голови Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Кухаренка А. В. надійшла заява про визнання позову та апеляційної скарги по справі № 695/212/19.

17 січня 2022 року від депутатів Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області надійшла заява в якій просили при ухваленні рішення врахувати, що ніякі рішення стосовно справи № 695/212/19 сесією сільської ради не приймались, ніякі клопотання, звернення, заяви від сільського голови стосовно цієї справи не приймались та не погоджувались.

19 січня 2022 року ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та просив задовольнити апеляційну скаргу та позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Виходячи із положень ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», даних щодо повноважень Кухаренка А. В., як представника сільської ради, за ЄДРПОУ Новодмитрівсьої сільської ради Золотоніського району Черкаської області, де відсутні обмеження щодо представництва сільської ради Кухаренком А. В., останній наділений повноваженнями щодо визнання позову від імені Новодмитрівсьої сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17 виклав правову позицію, згідно якої суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи чи не суперечать позовні вимоги вимог закону чи права, чи не порушують свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як роз`яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 185/4228/18 (провадження № 61-439св20).

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (ст. 36, 39-41 КЗпП).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23 серпня 20126 року № 111 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду директора Новодмитрівського будинку культури за умовами Контракту на термін з 23 серпня 2016 року по 22 серпня 2021 року.

Підпунктами 1, 2, 8, 9, 10 п. 2.2 Контракту укладеного 23.08.2018 з позивачем визначено, що керівник закладу зобов`язується, зокрема: організовувати роботу закладу щодо виконання програми розвитку закладу на один і п`ять років, яка подається керівником до підписання контракту; подавати в установленому порядку органові управління майном фінансову та іншу звітність закладу; забезпечувати виконання планових показників діяльності закладу за наявності таких; вживати заходів до створення умов праці відповідно до вимог нормативно-правових актів і нормативних документів, а також забезпечувати додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці; забезпечувати дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до абз. 4 п. 5.2 Контракту, укладеного 23.08.2018 з позивачем, визначено, що цей контракт припиняється, зокрема у разі невиконання (часткового невиконання) програм розвитку закладу культури.

Згідно з розпорядженням Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 22 січня 2018 року № 10 «Про припинення контракту, укладеного 23 серпня 2016 року із директором Новодмитрівського Будинку культури Падалкою В. В.» підставою припинення контракту зазначено п. 8 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із невиконанням абз. 4 п. 5.2 Контракту керівником Новодмитрівського Будинку культури Падалкою В. В., а саме часткового невиконання програм розвитку закладу культури, достроково з 25.01.2018 припинено дію контракту від 23.08.2016, укладеного з позивачем та звільнено її із займаної посади.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

За наведених обставин, установивши, що настала подія, яка зумовила наслідки, визначені підпунктом «абз» 4 п. 5.2 Контракту від 23 серпня 2016 року, укладеного між сторонами, а саме не проведення таких заходів програми розвитку закладу культури у 2017 році: святковий новорічний концерт (січень), захід в пошану героям Небесної сотні (лютий), захід до Дня гумору, святковий концерт до Дня молоді, мітинг-реквієм пам`яті жертв голодомору, святковий вогник до Дня працівників місцевого самоврядування, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість звільнення позивача (припинення з ним трудового договору) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, органом, який наділений відповідними повноваженнями на вирішення цього питання. При цьому, таке рішення прийнято цим органом у відповідності до вимог чинного законодавства та положень статуту відповідача.

Доводи про безпідставність звільнення не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивачем надавались пояснення сільському голові Новодмитрівської сільської ради щодо невиконання роботи по закладу культури за 2017 рік, що зобов`язалась при підготовці стратегічного плану. У наданих поясненнях позивач зазначала, що усвідомлює свою провину щодо неналежної організації роботи закладу культури. Чітких пояснень щодо причин, що слугували не проведенню деяких із запланованих на 2017 рік культурних заходів у поясненнях позивача не зазначено.

На ряду з цим, суд першої інстанції вірно відхилив, як безпідставне, посилання сторони позивача на відсутність затвердженої програми розвитку закладу культури, оскільки саме в складеному та підписаному позивачем як директором Новодмитрівського будинку культури Стратегічному плані розвитку Новодмитрівського будинку культури на 2016 2021 роки, особисто визначено стратегію розвитку закладу культури, зокрема розвитку творчої діяльності, який серед іншого передбачав проведення визначених позивачем культурних заходів із зазначенням періоду їх проведення. Тому дотримання виконання вказаної програми є обов`язком позивача згідно з контрактом укладеним 23.08.2018 з позивачем.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази наявності фінансування у спірний період. Доказів того, що позивач зверталась до відповідача, у визначеному законом порядку, із запитом на отримання додаткового фінансування матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на відсутність згоди на звільнення профспілкового органу, то слід зазначити, що розірвання трудового контракту на підставі спірного розпорядження відбулось за п. 8 ст. 36 КЗпП України, тоді як обов`язкова попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник необхідна у випадку, коли розірвання трудового договору здійснюється з підстав передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і п. 3 ст. 41 КЗпП України (ст. 43 КЗпП України).

Отже, на спірні правовідносини не розповсюджується встановлена ст. 43 КЗпП України заборона на звільнення позивача за відсутності згоди Золотоніської профспілкової організації працівників культури, членом якої є позивач, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Крім того, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилалась на те, що у порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України її було звільнено з роботи в період її тимчасової непрацездатності.

На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 було надано листки непрацездатності серія АДЗ № 35868, АДЗ № 335117, АДЗ № 335478, АДО № 527015. Згідно з листком непрацездатності серія АДО № 527015 позивач мала стати до роботи 02.02.2018 (п`ятницю), який відповідно до затвердженого графіку роботи директора Новодмитрівського Будинку культури є робочим днем.

Разом з тим, оскаржуваним розпорядженням від 22.01.2018 ОСОБА_1 звільнено з 25.01.2018, тобто у період, коли вона була тимчасово непрацездатною, оскільки у період з 23.01.2018 по 01.02.2018 вона перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

Трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі № 6-р(ІІ)/2019, Другий сенат Конституційного Суду України визнав положення частини третьої статті 40 КЗпП України такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно інших категорій.

Таким чином, положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини, а тому звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності є порушенням гарантованого законодавством права особи на працю та не може бути визнано законним і правомірним.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення ч. 3 ст. 40 КЗпП України). Гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні ч. 3 ст. 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки».

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 08 липня 2020 року у справі № 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18.

Отже, порушення прав позивача, а саме звільнення її у день перебування на лікарняному, суд може усунути шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення, що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором, або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника на роботі немає.

У зв`язку з наведеним, враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки її обґрунтовано звільнено з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставі передбаченій контрактом, а єдиною невідповідністю є неправильне визначення дати звільнення, оскільки у цей день вона перебувала на лікарняному, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни дати звільнення з 25 січня 2018 року на 02 лютого 2018 року.

Верховний Суд, у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 265/5327/20, звертав увагу на те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причиною того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У разі зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Тому, з огляду на те, що звільнення позивача відбулося без порушення вимог трудового законодавства, відсутні підстави для задоволення, як похідних, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що із поставлених позивачем вимог та наведених доводів законними є лише ті, що стосуються порушення порядку звільнення, а саме звільнення в період тимчасової непрацездатності, тому визнання позову має місце лише щодо зміни дати звільнення позивача. В іншій частині вимог визнання позову є таким, що суперечить закону та порушує права територіальної громади, яку представляє сільський голова Кухаренко А. В.

Щодо строків звернення позивача ОСОБА_1 до суду, слід зазначити наступне.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у ст. 235 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, у категорії справ, до якої належить ця справа, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю роботодавця порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таким чином строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

У контексті наведеного слід зазначити, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року у справі № 17-рп/2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Строки ж звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

При цьому, ст. 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У ст. 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми ЦПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що з первісним позовом до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: сільський голова Новодмитрівської сільської ради Назаренко М. І. про скасування вказаного розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2018, ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у червні 2018 року.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018 у справі № 695/1846/18 у задоволенні зазначеного вище позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, оскільки позивач звернулась до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2018 у справі № 695/1846/18, винесеною за наслідками апеляційного перегляду рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2018 скасовано, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача: сільський голова Новодмитрівської сільської ради Назаренко М. І. про скасування вказаного розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2018, оскільки виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради є неналежним відповідачем у справі (т.1 а.с. 62-65).

Звертаючись 22 січня 2019 року із даним позовом ОСОБА_1 просила поновити строк на звернення до суду.

Зазначала, що на її трудовому контракті від 23.08.2016, на розпорядженні про її звільнення № 10 від 22.01.2018 та в її трудовій книжці міститься відтиск печатки Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, а не Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, чим ОСОБА_1 була введена в оману та помилково звернулась із позовом до Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Також позивач зазначала, що з первісним позовом вона звернулась вчасно у лютому 2018 року шляхом надсилання позову в суд поштою простою кореспонденцією без опису вкладення на підтвердження чого надала копію поштового конверту.

Дослідивши вказану копію конверту, апеляційний суд дійшов висновку, що він не підтверджує вказаних позивачем обставин, адже встановити, що саме в цьому конверті надсилався позов ОСОБА_1 і що вказана копія конверту, у разі отримання судом в даному конверті позовної заяви, міститься в матеріалах справи № 695/1846/18 (наявність номеру сторінки на копії, опис із матеріалів справи тощо) позивачем не надано.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

На доданій до позову копії поштового конверту міститься підпис адвоката позивача та дата засвідчення копії (20.12.2018), що свідчить про те, що оригінал конверту знаходиться у позивача, тоді як, у випадку надсилання в ньому позову до суду, оригінал такого конверту повинен міститися в матеріалах справи № 695/1846/18.

Будь-яких інших належних доказів подачі позову до суду саме у лютому 2018 року позивачем ОСОБА_1 суду надано не було.

Крім того, постановою апеляційного суду Черкаської області від 11.12.2018 у справі № 695/1846/18 встановлено, що позов, який був предметом судового розгляду, подано саме у червні 2018 року.

Щодо посилання позивача, як на підставу для переривання строку позовної давності, на звернення в суд із первинним позовом до Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про поновлення на роботі, то воно не може бути прийняті до уваги. Зазначені причини не є такими, які пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Крім того апеляційний суд наголошує, що строки, визначені ст. 233 КЗпП не перериваються і не зупиняються.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20 (провадження № 61-11001св21).

Закон не пов`язує перебіг строку для звернення до суду з відповідним позовом та повернення позовної заяви. У даній справі місячний строк розпочався з моменту, коли позивач ознайомилась із розпорядженням про звільнення 22 січня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що із розпорядженням від 22 січня 2018 року № 10 про припинення контракту з 25 січня 2018 року ОСОБА_1 ознайомилась 22 січня 2018 року, позов пред`явила у червні 2018 року.

З огляду на те, що позивачу ще в лютому 2018 року було відомо про порушення її прав, а з даним позовом звернулась лише 22 січня 2019 року, приймаючи до уваги відсутність фактів, які б свідчили про існування перешкод для звернення до суду, а звернення до суду з позовом до неналежного відповідача не перериває строк позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку.

Отже, під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 не навела поважних причин пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом і не підтвердила належними та допустимими доказами їх наявність.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 759/16862/18 (провадження № 61-15348св20) вказано, що якщо передбачений у ст. 233 КЗпП України місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін. Таким чином, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про наявність підстав як для поновлення строку на звернення до суду з позовом, так і для задоволення позову у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову за підстав пропуску строку на звернення до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Новодмитрівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Золотоніська профспілкова організація працівників культури, про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

В. Г. Бородійчук