ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/731/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/364/22 Категорія: 305010300 Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2022 року (повний текст рішення складений 01 квітня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2021 року він рухався на автомобілі KIA RIO н/з НОМЕР_1 в м. Умань, Черкаської області по вулиці Пушкіна. Біля будинку №16 о 14-57 його автомобіль був зупинений двома співробітниками поліції. На місці зупинки відносно позивача була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. Вказане рішення ОСОБА_1 було оскаржене до суду і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2021 року постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05 березня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. скасовано і провадження по справі закрито. Судове рішення набрало законної сили 01 жовтня 2021 року.

У рішенні суду зазначено про те, що співробітниками поліції під час розгляду адміністративної справи було порушено вимоги КУпАП та відомчі накази, тобто порушені права позивача, що призвело до необгрунтованого та незаконного притягнення до відповідальності за правопорушення, яке останній не вчиняв.

Позивач вказав, що в результаті безпідставного зупинення його працівниками поліції та незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, він був змушений 05 березня 2021 року змінити свій денний розклад і тривалий час на вулиці спілкуватися з працівниками поліції, доводячи свою невинуватість, а також у подальшому витрачати свій час для оскарження незаконного рішення в судовому порядку. Станом на час події він працював на посаді судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Під час бесіди з працівниками поліції він усвідомлював, що перехожі громадяни, які ймовірно знали його як суддю, могли зробити висновок про його професійну непридатність, оскільки в силу своєї професії він повинен був притягувати інших осіб до відповідальності, а не вчиняти правопорушення. Тобто зазначив, що заподіяно шкоди його діловій репутації, принижено його честь та гідність, завдано душевних страждань.

Моральну шкодує позивач оцінив у 12 000,00 грн., враховуючи те, що період судового розгляду справи, за результатами якого було скасоване незаконне рішення про притягнення його до відповідальності, становив 6 місяців і компенсація, яка становить 2 000,00 грн. за місяць, що менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде цілком відповідати заподіяним йому моральним та душевним стражданням.

Отже, посилаючись на ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1173-1176 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000,00 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Судом вказано на те, що у справі відсутні докази наявності у діянні відповідача ГУ НП в Черкаській області, від імені якого, при подіях 05 березня 2021 року за участі ОСОБА_1 , діяв поліцейський ВРПП Уманського районного управління ГУ НП в Черкаській області Скалій В.С., складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Також районний суд врахував, що під час розгляду цивільної справи, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення була закрита судом саме за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

У рішенні судом також акцентовано увагу на те, що відсутні докази на підтвердження доводів про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, шкоди його діловій репутації, спричинення душевних страждань та/або настання інших негативних наслідків, на які він посилається, і які настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам по собі факт скасування постанови від 05 березня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та не є підставою для її відшкодування.

Районний суд врахував характер порушення, причини скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема не встановлення відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , відсутності реальної сплати призначеного штрафу, а також недоведеність інших негативних наслідків для позивача від цього правопорушення, тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо пред`явлених вимог до ГУ НП в Черкаській області.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вказуючи, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, так як при вирішенні справи районним судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, а також висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи.

Щодо порушення норм процесуального права, то скаржник звертає увагу на те, що районний суд, ухвалюючи рішення, порушив принцип об`єктивності та неупередженості, оскільки у підсистемі «Електронний суд» користувач (позивач) виявив вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення ще 23 березня 2022 року, хоча рішення датоване 24 березня 2022 року. Також вказує, що судом недотримано порядку та строків направлення повного тексту судового рішення, оскільки складений 01 квітня 2022 року його повний текст направлений позивачу на електронну адресу тільки 11 квітня 2022 року, що, на переконання ОСОБА_1 , свідчить про намагання суду позбавити позивача права на оскарження рішення суду в строки, визначені ЦПК України.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також щодо висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, що не відповідають обставинам справи, то ОСОБА_1 вказує, що районний суд залишив поза увагою те, що працівниками поліції було грубо порушено права позивача, що призвело до необгрунтованого та незаконного притягнення до відповідальності, яке скаржник не вчиняв.

Також протягом перебування справи на розгляді в суді протягом шести місяців був порушений звичний розклад життя скаржника та він зазнав моральних страждань, доводячи свою невинуватість, не знаючи чи підтримає суд його позицію та чи буде перешкодою у його житті факт притягнення його до відповідальності, оскільки позивач на той час працював на посаді судді. Під час бесіди скаржника із працівниками поліції, яка тривала на проїжджій частині вулиці, і під час якої останній намагався довести свою непричетність до вчинення правопорушення, він усвідомлював, що перехожі громадяни, які ймовірно знали його як суддю, могли зробити висновок про його професійну непридатність, так як в силу професії позивач повинен був притягувати до відповідальності інших осіб, а не вчиняти правопорушення. Тобто мова йшла про заподіяння шкоди діловій репутації, у приниженні честі та гідності та про завдання ОСОБА_1 душевних страждань та його відчуття як судді, який змушений був стояти на вулиці і доводити свою невинуватість.

Апелянт також наголошує на скасуванні як незаконної постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Зазначаючи, що підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення жодним чином не впливають на виникнення права на відшкодування моральної шкоди, так як саме рішення уповноваженої службової особи було незаконним та скасоване, тому така шкода в силу ст. 1174 ЦК України повинна бути відшкодована.

Далі апелянт зазначає про тривалий строк розгляду адміністративної справи в суді та наявність моральних страждань в результаті необхідності доведення своєї невинуватості, що не потребує додаткових доказів.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції.

Також скаржник вказує, що зазначив відповідачем Державну казначейську службу України із врахуванням позиції, викладеної у постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, у якій відповідачем також було залучено територіальний орган Державної казначейської служби. Наголошує на тому, що ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Керуючись такими доводами, ОСОБА_1 просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи встановлено, що 05 березня 2021 року за участю ОСОБА_1 та органів Національної поліції в особі поліцейського ВРПП Уманського районного управління ГУ НП в Черкаській області Скалій В.С. мала місце подія, за якою позивач рухався на автомобілі KIA RIO н/з НОМЕР_1 у м. Умань, Черкаської області по вулиці Пушкіна. Біля будинку №16 о 14-57 його автомобіль був зупинений співробітниками поліції. На місці відносно позивача була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 вересня 2021 року (справа №711/1661/21) постанову серія БАВ № 031168 по справі про адміністративне правопорушення від 05 березня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. скасовано і провадження по справі закрито. Судове рішення набрало законної сили 01 жовтня 2021 року.

Змістом рішення підтверджено, що підставою для скасування постанови від 05 березня 2021 року стало те, що працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були допущені порушення вимог ст. ст. 279, 285 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.

Станом на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності та розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді ОСОБА_1 з 30 грудня 2017 року по 16 квітня 2021 року працював на посаді судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, що підтверджується даними трудової книжки серія НОМЕР_2 .

Позовні вимоги стосуються відшкодування моральної шкоди позивача, спричиненої останньому внаслідок грубого порушення його прав, що призвело до необгрунтованого та незаконного притягнення його до відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 920/715/17 та постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі N 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі N 910/434/19 та від 09.04.2020 у справі N 908/690/19.

У справі, яка переглядається, постанова про адміністративне правопорушення скасована судом, а адміністративне провадження було закрито не у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення або ж самої події вчинення правопорушення, а в результаті недотримання працівниками патрульної поліції процесуальних вимог ст. 279, 285 КУпАП та п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформленням поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Слід врахувати, що при вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Враховуючи обставини, якими позивач обгрунтовує завдання йому моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст. 12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників патрульної поліцій до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт спілкування ОСОБА_1 із працівниками патрульної поліції, які зобов`язані слідкувати та підтримувати нормальну обстановку і порядок на вулицях, на дорогах та в інших громадських місцях, вживаючи при цьому своєчасних заходів щодо виявлення, запобігання і припинення порушень, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників патрульної служби.

Таким чином районний суд вірно зазначив про відсутність у справі доказів наявності у діянні відповідача при подіях 05 березня 2021 року складу цивільно-правового правопорушення, а саме наявність шкоди та причинний зв`язок між шкодою та протиправними діяннями.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність завдання ОСОБА_1 моральної шкоди неправомірними діями працівників патрульної поліції.

Непереконливим є посилання позивача на заподіяння останньому шкоди працівниками поліції внаслідок проведення тривалої бесіди на проїжджій частині вулиці, зокрема шкоди його діловій репутації, приниженні честі та гідності та про завдання ОСОБА_1 душевних страждань в результаті таких дій, свідками яких могли стати перехожі, яким, ймовірно, була відома посада та статус позивача. Позивач сам вказує про ймовірність таких фактів, а також потенційну можливість свідків зробити висновки, що завдали б шкоди діловій репутації позивача та принизити його честь та гідність.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права та про намагання суду позбавити позивача права на оскарження рішення суду в строки, визначені ЦПК України, колегією суддів відхиляються, оскільки зазначені скаржником порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Аргументи апеляційної скарги в частині залучення позивачем у якості відповідача Державної казначейської служби, а також критична оцінка судом зазначення вказаного органу у якості відповідача, на вирішення справи по суті не впливає.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку з цим немає і підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді