Справа № 307/2228/21
Провадження № 2/307/592/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря с/з Ваш Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 25 січня 2011 року та зареєстровано у виконкомі Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 04. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із позивачкою та знаходяться на її триманні та вихованні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, позаяк відповідач зловживав алкогольними напоями, наносив їй та дітям побої, з приводу чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. У них з відповідачем різні характери та погляди на життя, вони втратили почуття довіри та поваги одне до одного. Відповідач присуджені рішенням суду аліменти не сплачує. Вона з дітьми вимушена проживати у будинку її матері. З відповідачем не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати, а дітей залишити у неї на вихованні.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2021 року відкрито провадження по справі. При відкритті провадження до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, позаяк подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову в заяві підтримала та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бобрушко Л.Ю. в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи суду не подавали, а тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ст. 223 ЦПК України на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з"явився, позаяк подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнитиз таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 04. Вказана обставина також підтверджена копією свідоцтва про шлюб.

У цьому шлюбі у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджено копіями свідоцтв про їх народження.

Як стверджено довідками виконавчого комітету Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області до складу сім`ї позивача входять двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться на її утриманні.

Актом обстеження матеріально-побутових умов позивача ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , складеного депутатом Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Рішком Ю.С. підтверджено, що ОСОБА_1 з двома дітьми проживає у будинку своїх батьків. З чоловіком не проживає близько шести місяців. З її слів, батько вихованням дітей не займається, не надає матеріальної допомоги, зловживає спиртними напоями, наносив побої їй та дітям. На даний час не впускає її в будинок, який вони придбали, перебуваючи в шлюбі, та вона не може забрати звідти одяг та речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд звертає увагу, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Зважаючи на вищенаведені обставини, суд уважає, саме позивач ОСОБА_1 створить для своїх неповнолітніх дітей належні умови для їх морального, духовного та фізичного розвитку, а тому приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів неповнолітніх дітей.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1 816, 00 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 133-141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 25 січня 2011 року та зареєстрований у виконкомі Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 04 - розірвати.

Місцем проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити по місцю проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 816, 00 гривень (Одну тисячі вісімсот шістнадцять 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 24 травня 2022 року.

Головуюча: Сойма М.М.