ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13188/21

Провадження № 22-ц/4820/151/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя - доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/13188/21 за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року в складі судді Павловської А.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника - Офісу Генерального прокурора, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в якому просив стягнути на його користь з відповідача один мільярд гривень моральної шкоди, завданої незаконним рішенням - постановою про закриття кримінального провадження № 00005271 старшого слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області майора поліції Пустового О.О. від 29 квітня 2017 та надмірною тривалістю кримінального провадження, а також 60032,60 грн. майнової шкоди, завданої зазначеною постановою.

В обґрунтування позову позивач вказував, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях з приводу неправомірного рішення, ухваленого у його справі. Він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення своїх прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді. Внаслідок винесення незаконної постанови порушено такі його права: право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади Україна в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією Україна; право знати про закінчення досудового розслідування; право на честь і гідність та інші немайнові права.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Держави України на користь ОСОБА_1 500 гривень компенсації моральної шкоди і 10 грн. майнової шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Офіс Генерального Прокурора подав апеляційну скаргу, посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що не є належним відповідачем по справі, оскільки Генеральна прокуратури (Офіс Генерального прокурора) у Кримінальному провадженні № 0005271 нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва не здійснювали. За результатами розгляду скарги позивача у вказаному кримінальному провадженні дії чи бездіяльність Генеральної прокуратури України (Офіс Генерального прокурора) її посадових осіб у встановленому законом порядку незаконними судом не визнавалися, тому відповідачем у справі мало б бути Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, а третьою особою Державна казначейська служба України, які взагалі не були залучені до участі в справі. Крім того, предметом розгляду даної справи є моральна шкода, завдана незаконним рішенням, а саме постановою про закриття кримінального провадження. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, визначено Главою 26 КПК України, тому оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю посадових осіб. Разом з тим, ухвала слідчого судді від 20 квітня 2021 року не містить висновку про визнання постанови слідчого СВ Хмельницького ВнП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О.О. незаконною. Також апелянт зазначає, що питання про законність або надмірність тривалості кримінального провадження не є компетенцією суду у цивільному судочинстві. Тому суд першої інстанції прийшов до незаконного висновку про наявність підстав відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки такі вимоги позивача не підтверджені жодними належними доказами.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що СВ Хмельницького ВнП ГУНП в Хмельницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0005271 від 17.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.1 ст.366 КК України.

Старшим слідчим СВ Хмельницького ВнП ГУНП в Хмельницькій області Пустовим О.О. 29 квітня 2017 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0005271 від 17.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.1 ст.366 КК України.

Підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

20 квітня 2021 слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/7169/21 за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого від 29.04.2017 про закриття кримінального провадження №0005271 було постановлено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено, а постанову старшого слідчого СВ Хмельницького ВнП ГУНП в Хмельницькій області Пустового О.О. від 29.04.2017 року про закриття кримінального провадження № 0005271 від 17.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ч.1 ст.366 КК України, - скасовано.

Ухвала набрала законної сили.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незаконність постанови слідчого від 29 квітня 2017 у даній справі належно доведена, тому позивачеві завдано моральної шкоди протиправною поведінкою щодо нього - винесенням вище зазначеної незаконної постанови, розмір відшкодування завданої шкоди має становити 500 грн та матеріальної шкоди у розмірі 10 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 відповідачем по справі вказав Державу України в особі представника - Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти цивільного права.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Тому, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Таким чином, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що представником держави та відповідно відповідачем в даній справі має бути саме Головне управління національної поліції в Хмельницькій області, оскільки саме винесенням постанови старшим слідчим СВ Хмельницького ВнП ГУНП в Хмельницькій області Пустовим О.О., який перебуває в порядкуванні цього органу, як вважає позивач, йому завдано моральну та майнову шкоду.

Однак позивачем помилково по справі відповідача Державу визначено в особі Офісу Генерального прокурора, який не наділений повноваженнями діяти від імені Держави саме у даних спірних правовідносинах.

Отже з врахуванням норм цивільного і цивільного процесуального законодавства, правових позицій Верховного Суду слід дійти висновку, що Офіс Генерального прокурора в даній цивільній справі не є належним органом, який наділений повноваженнями представляти Державу в спірних правовідносинах, а належним органом від імені Держави в даній цивільній справі має виступати Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, діями працівників якого на думку позивача йому було завдано шкоди.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, розглянув дану справу за участі неналежного органу - Офісу Генерального прокурора, як органу, який не наділений повноваженнями представляти інтереси держави в спірних правовідносинах, а розгляд справи по суті спору за відсутності належного відповідача є порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування рішення суду, оскільки такі порушення призвели до порушення прав сторін в даній цивільній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в позові у зв`язку з пред`явленням позову до Держави в особі неналежного органу, який має представляти інтереси Держави у спірних правовідносинах.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника - Офісу Генерального прокурора, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова