Справа №265/9730/21
Провадження №2/265/478/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В.,

за участю секретаря - Куксенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

третя особа: державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, третя особа: державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок, споруди та приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,0400 га та земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

03 березня 2006 року ОСОБА_3 залишив заповіт, яким все належне йому майно залишив ОСОБА_4 , який спадщину прийняв, так як був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день його смерті, але не оформив спадкові права.

07 травня 2009 року вона з чоловіком та з його батьком ОСОБА_4 уклали спадковий договір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько її чоловіка ОСОБА_4 . На підставі спадкового договору після його смерті вона та відповідач зареєстрували право власності по Ѕ частини на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 та тестя ОСОБА_4 залишилась земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. В подальшому її чоловік звернувся до державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак постановою про відмову у вчинення нотаріальних дій від 05 липня 2021 року йому було відмовлено. Просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:014:0647, розташованої по АДРЕСА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Третя особа - державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 09 липня 1988 року Палацом одруження м.Жданова Донецької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09 липня 1988 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2479. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 22 липня 2020 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис за № 1065.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданого 13 серпня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис за № 1097.

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 березня 2006 року виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 03 березня 2006 року заведена заява ОСОБА_3 про скасування заповіту № 1-695 після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу про право власності на нерухоме майно, вбачається що будинок АДРЕСА_1 належить на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності.

З копії заповіту від 03 березня 2006 року, реєстр № 1-969, вбачається, що на випадок смерті ОСОБА_3 , він заповів все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і в взагалі все те, що йому належати на день смерті і на те що він за законом буде мати право ОСОБА_4 .

Зі спадкового договору, укладеного 07 травня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вбачається, що набувачі зобов`язуються виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набувають право власності на належне відчужувачу майно в рівних частинах кожному, тобто по Ѕ частці житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м.

З державного акту на право приватної власності на землю, виданого Маріупольською міською радою народних депутатів 11 вересня 1998 року вбачається, що ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1998 року за № 21/3 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0400 гектарів для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме земельні ділянки з кадастровим номером: :01:014:0647.

У встановлений законом строк, ОСОБА_4 звернувся до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

30 листопада 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:014:0647, розташованої по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за 4701 № 1211 від 21 вересня 1998 року.

З довідки нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відсутня.

Відповідно до ч.1 статті 125 Земельного кодексу України (в редакції станом на 29.07.2006 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в тій самій редакції зазначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. п.1 Наказу №43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею Право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку» Зареєстровано в Міністерстві м.Київ юстиції України 4 червня 1999 року за №354/3647. Форми державного акту на право власності на земельну ділянку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року №449.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Пунктом В частини 1 статті 87 ЗК України визначено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 377 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зі статтею 120 ЗК України (у редакція, яка була чинною на час набуття позивачем права власності на частину житлового будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

У відповідності до підпункту «ґ» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак, земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року №6-2225цс16.

Із урахуванням всіх обставин, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачки визнавши за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:014:0647, розташованої по АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, третя особа: державний нотаріус Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В., задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:014:0647, розташованої по АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення складено 21 січня 2022 року.

Суддя __________________ Л.В.Копилова