ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2737/14

Головуючий у першій інстанції Білокур В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/136/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила:

- виділити ОСОБА_2 в натурі належні йому 3/5 частки на праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, до якого відносяться приміщення по будинку А-1, сіни а-1: 1-1 сіни площею 9,5 кв. м, 1-2 передня площею 5,4 кв. м, 1-3 кухня площею 9,3 кв. м, 1-4 кімната площею 14,6 кв. м, 1-5 ванна площею 3,1 кв. м, 1-6 кімната площею 14,9 кв. м, 1-7 кімната площею 12,8 кв. м, господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай В-1, сарай в-1, гараж Г-1 та ворота N-1;

- виділити у власність ОСОБА_3 належні їй 2/5 частки на праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна житловий будинок, до якого відносяться приміщення по будинку А-1, сіни а1-1, тамбур а111-1: 2-1 кухня площею 14,7 кв. м, 2-2 ванна площею 5,3 кв. м, 2-3 кімната площею 15,6 кв. м, 2-4 кімната площею 14,2 кв. м, 2-5 тамбур площею 2,5 кв. м, господарсько-побутові будівлі та споруди: літню кухню Б-1, сарай б-1, погріб Пг-1, сарай б1-1, сарай Д-1, вбиральню У-1 та ворота N-2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 належить 3/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 2/5 частини. Сторони згоди у користуванні спільною власністю не дійшли. Позивачка просила виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, з урахуванням належних їм часток.

Ухвалою від 27 червня 2014 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області визнав укладеною мирову угоду сторін, провадження у даній справі закрив на таких умовах:

- ОСОБА_2 виділив в натурі належні йому 3/5 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами до якого відносяться приміщення по будинку А-1, що складаються з приміщень під №1-2 передпокій 5,4 кв. м, 1-3 кухня 9,3 кв. м, 1-4 кімната 14,6 кв. м, приміщення в мансарді під літ. а`-1 під №1-6 кімната 14,9 кв. м, 1-7 кімната 12,8 кв. м, прибудова під літ. а-1 під №1-1 коридор 9,5 кв. м, 1-5 ванна 3,1 кв. м, ганок під літ. Кр, погріб під літ. Пг-1, що знаходиться під прибудовою а-1, гараж під літ. В-1, Г-1, сарай під літ. В-1, навіс під літ. в-1, ворота під №1, вбиральня під літ. У`-1;

- ОСОБА_3 виділив в натурі належні їй 2/5 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна житловий будинок до якого відносяться приміщення по будинку А-1, що складаються з приміщень під № 2-4 кімната 14,9 кв. м, 2-5 кімната 13,2 кв. м, прибудова під літ. а`-1 під № 2-2 коридор 5,6 кв. м, 2-3 ванна 4,1 кв. м, 2-6 кухня 8,8 кв. м, ганок під літ.кр`, л. кухня під літ. Б-1, сарай під літ. Б-1, б-1, б`-1, Д-1, вбиральня під літ. У-1, огорожа під № 2, погріб під літ. Пг-1, який знаходиться під сараєм.

З апеляційною скаргою на зазначену ухвалу відповідно до ст. 352 ЦПК України звернулася ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі. Заявниця, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 08 травня 2019 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Указує, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди в користуванні гаражем під літ. В.-1, який перебуває у її власності, але в ухвалі, що оскаржується, визначений як гараж під літ. Г-1. Зазначає, що спірний гараж побудовано у 1992 році батьком ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підставі дозволу № 73 на проведення робіт по будівництву на земельній ділянці, приватизованій ним на підставі рішення виконкому Прилуцької міської ради від 30 грудня 1997 року № 724.

Заявниця зазначає, що станом на 2014 рік, тобто на час розгляду справи про поділ будинку та надвірних будівель районним судом, земельна ділянка під гаражем літ. Г.-1 і сам гараж на праві власності належав батьку ОСОБА_4 ОСОБА_5 , якого не було залучено до розгляду даної справи, але вирішено питання про його права, а отже передчасно затверджено мирову угоду. ОСОБА_4 стверджує, що дізналася про наявність мирової угоди, що порушує її права як власника і користувача спірним гаражем, так і власника земельної ділянки, після звернення з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, просить ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2014 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до того, що за даними технічного паспорту на господарство АДРЕСА_2 станом на 18 березня 1985 року наявний гараж, який позначено на плані під літ. Г-1. Жодного відношення до вказаного гаража ОСОБА_4 , як власник суміжної земельної ділянки, не має. Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 надала копію дозволу на будівництво гаража та сараю по АДРЕСА_2 , що датоване 1994 роком, проте такі об`єкти по АДРЕСА_2 збудували ще у 1983 році. План земельної ділянки підтверджує розміщення гаражу під літ. Г-1 саме на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , а не по АДРЕСА_2 . Таким чином, під час розгляду даної справи поділено виключно майно, яке перебувало у спільній сумісній власності тільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали мирову угоду з розподілом приміщень, що рахуються за житловим будинком АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів, і відповідають технічному паспорту на зазначений об`єкт, що не суперечить обставинам справи, вимогам законодавства та інтересам сторін, а також не порушує при цьому інших законних прав чи охоронюваних законом інтересів, в тому числі і інтересів малолітнього ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду і вважає його законним і обґрунтованим, враховуючи наступне.

У справі встановлено, що 24 листопада 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого як законний представник діяла його мати ОСОБА_7 уклали договір дарування 3/5 частин житлового будинку, за яким ОСОБА_6 передав безоплатно, а ОСОБА_2 прийняв у власність як дарунок 3/5 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель під номером АДРЕСА_1 , який розмішений на земельній ділянці територіальної громади м. Прилуки. На цій земельній ділянці розміщений житловий будинок з цегли, позначений в плані літ. «А-1». Загальна площа будинку становить 121,9 кв. м, з них житлової 72,1 кв. м, з господарсько-побутових будівель є: літня кухня, сарай, сарай «Б-1, б-1, б-1», сарай, сарай, погріб під літ. «В-1, в-1, Пг», гараж під літ. «Г-1», сарай під літ. «Д-1», вбиральня під літ. «У-1», огорожа під літ. «№» (а.с. 9).

Відповідно до п. 2 наведеного вище договору 3/5 частини житлового будинку, що є предметом цього договору, належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори 18 травня 1983 року за реєстровим № 2 456, зареєстрованого Прилуцьким МБТІ 18 травня 1983 року та договором дарування частини жилого будинку, посвідченого Ігнатовою Л.Л., приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області 17 травня 2003 року за реєстровим № 4 037, зареєстрованого КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради 26 жовтня 2009 року, право власності на який занесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно за реєстрованим номером 912693.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 21 травня 2014 року, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 3/5 частини житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.11).

За даними технічного паспорту на домогосподарство АДРЕСА_1 , станом на 05 березня 2009 року, ОСОБА_3 належить 2/5 частини, ОСОБА_2 3/5 частини. До складу господарсько-побутових будівель входить, в тому числі, гараж «Г-1» (а.с.12-17).

Звернувшись у червні 2014 року з даним позовом, ОСОБА_1 просила виділити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в натурі належні їм частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, указуючи, що згоди про добровільний поділ сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи районним судом) сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи районним судом), мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

За змістом ч. 4, 5 ст. 175 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи районним судом), у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як свідчить доданий до позовної заяви договір дарування 3/5 частин житлового будинку від 24 листопада 2009 року, гараж під літ. «Г-1» входив до складу господарсько-побутових будівель, що рахувались за господарством по АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, визнаючи мирову угоду укладеною, виділив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі об`єкти нерухомого майна, що рахувалися за житловим будинком АДРЕСА_1 , з урахуванням наявного у справі договору дарування 3/5 частини житлового будинку від 24 листопада 2009 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 21 травня 2014 року, технічного паспорту на вказане домоволодіння, складеного 05 березня 2009 року.

Указані правовстановлюючі документи є чинними.

Таким чином, суд першої інстанції у 2014 році вирішив спір, затвердивши мирову угоду, на підставі тих доказів (правовстановлюючих документів) щодо належності сторонам будинку, будівель і споруд, які були наявні у справі.

Крім цього, з доданого до відзиву на апеляційну скаргу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 листопада 1991 року (а.с. 82) на 2/5 частини домоволодіння за адресою по АДРЕСА_2 вбачається, що на час видачі наведеного свідоцтва на земельній ділянці за цією адресою розташовано: один житловий будинок, житловою площею 44,4 кв. м, під літерою А-І, сарай Б-1, сарай В-1, огорожа, погріб, гараж Г-1, загальна площа ділянки складає 122 кв. м.

За договором дарування 3/5 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2 від 18 травня 1983 року (а.с. 84) обдарований ОСОБА_6 прийняв у дар відповідну частину будинку з часткою господарських будівель. У договорі зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 площею 976 кв. м розташовано один житловий будинок, чотири сараї, погріб та гараж.

Аналогічна інформація щодо перебування спірного гаражу Г-1 у складі господарських будівель, що рахуються за домоволодінням по АДРЕСА_1 міститься і у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2003 року (а.с. 85).

Матеріалами інвентарної справи на садибу по АДРЕСА_2 , станом на 18 березня 1985 року (а.с. 86) та технічним паспортом на цей будинок станом 26 лютого 2009 року (а.с. 87) зафіксовано, що до складу забудов на ділянці входить гараж Г-1.

Отже, виходячи з наявних у суду першої інстанції та додатково наданих апеляційному суду доказів, вбачається, що, затверджуючи мирову угоду, районний суд здійснив розподіл житлового будинку та господарських споруд сторін виключно виходячи з даних щодо будівель і споруд, наявних у правовстановлюючих документах.

Додані до апеляційної скарги докази свідчать про те, що з 2019 року земельна ділянка та житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі і гараж під літ. «В-1», належать ОСОБА_4 (а.с. 40-46).

За даними КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 05 січня 2022 року № 15, гараж під літ. «В-1» по АДРЕСА_1 і гараж під літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 є однією і тією самою будівлею. Проте, на думку колегії суддів, доданими до апеляційної скарги доказами беззаперечно не встановлено право власності саме ОСОБА_4 на спірний гараж, як і не встановлено, що оспорюваною ухвалою вирішено питання про її права власника будівлі, виходячи з того, що і ОСОБА_4 і ОСОБА_2 мають правовстановлюючі документи на спірний гараж, які є чинними.

З наданої апеляційному суду копії позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що на даний час між нею та ОСОБА_1 існує спір щодо користування гаражем під літ. «В-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розглядається Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. Отже, питання наявності або відсутності порушення права власності ОСОБА_4 на гараж має вирішуватись не шляхом скасування даної ухвали про затвердження мирової угоди, а в рамках поданого нею до суду першої інстанції позову. Скасування ухвали про затвердження мирової угоди автоматично призведе до вирішення спору про усунення перешкод у здійсненні права власності, а питання правомірності володіння спорудою потребує відповідного доказування.

Зважаючи на наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, затвердивши мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , здійснив розподіл житлового будинку та господарських споруд виключно на підставі наданих сторонами правовстановлюючих документів, а отже посилання ОСОБА_4 на те, що указаним судовим рішенням вирішено питання про її права, не знайшли підтвердження в ході перевірки доводів апеляційної скарги заявниці.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2014 року слід закрити.

Керуючись ст. 367, п. 3 ч. 1, 2 ст. 362, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 17 січня 2022 року.

Головуюча: Судді: