Справа № 464/6230/21
пр.№ 2/464/466/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/6230/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод»

вимоги: стягнення доплат до заробітної плати та компенсації за невикористані щорічні додаткові відпустки

представники учасників справи:

відповідача адвокат Прімєрова Н.Г.

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом в порядку цивільного судочинства, в якому просить стягнути з відповідача:

заборгованість по доплаті за роботу у важких та шкідливих умовах праці, визначену відповідно до п.4 додатку № 8 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Союзом хіміків України та Центральною Радою профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості України на 2011-2013 роки, яка становить 12 979,21 грн;

заборгованість по доплаті за роботу в нічний час, визначену відповідно до п.6 додатку № 8 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Союзом хіміків України та Центральною Радою профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості України на 2011-2013 роки, яка становить 52 613,11 грн;

компенсацію витрат за придбаний спеціальний одяг та спеціальне взуття в розмірі 4288,00 грн;

грошову компенсацію за 9 днів щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими умовами праці в розмірі 9796,41 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем трудового законодавства.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнає та покликається на те, що за час роботи позивача на посадах апаратника повітроподілу та начальника зміни доплати за шкідливі умови праці і щорічні додаткові відпустки не встановлювались, нарахування та виплата доплати за роботу у нічний час здійснювалась у повному обсязі, спецодягом позивач забезпечувався та компенсація на його придбання позивачем є безпідставним. Указане викладено у відзиві на позов.

Позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем письмові пояснення.

Позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по надбавці за роботу в нічний час. З урахуванням вимог ст.ст.13, 49 ЦПК України така прийнята судом.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у судовому засіданні позивач позов підтримав, а представник відповідача проти такого заперечив.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач з 02 серпня 2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем: з 02 серпня 2018 року на посаді апаратника повітроподілу 4 розряду виробничої дільниці, з 09 вересня 2019 року переведений на посаду начальника зміни. Звільнений з роботи 01 січня 2021 року за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п.7 ст.40 КЗпП України.

За час роботи позивача атестацією за умовами праці не встановлено наявності на робочому місці апаратника повітроподілу та начальника зміни виробничого цеху шкідливих умов праці.

Указані обставини, які узгоджуються з матеріалами справи відомостями щодо атестації робочих місць за 2007, 2012 та 2017 роки, визнаються всіма учасниками справи, а тому у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За положеннями ст.ст.76, 100 КЗпП України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

На важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами ст.15 Закону України «Про оплату праці».

Виплату доплат та надбавок передбачено такими документами: Галузевою угодою між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Союзом хіміків України та Центральною Радою профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості України на 2011-2013 роки, Генеральною угодою про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні 23 серпня 2016 року, Генеральною угодою про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2019-2021 роки, Колективним договором ПАТ «Львівський хімічний завод" на 2014-2020 роки, Колективним договором ПАТ «Львівський хімічний завод" на 2020-2025 роки.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років.

У п.1.5 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України № 41 від 01 вересня 1992 року, визначено, що періодичність атестації встановлюється підприємством у колективному договорі, але не рідше одного разу на 5 років.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року у справі № 464/1537/21, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно генерального директора АТ «Львівський хімічний завод» ОСОБА_2 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУАП.

У даній справі Головним управлінням Держпраці у Львівській області інкриміновано порушення товариством на день перевірки 26 лютого 2021 року непроведення атестації за умовами праці робочих місць.

Водночас судом установлено, що постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24 червня 2016 року за № 461 набрала законної сили 03 серпня 2016 року.

Таким чином на час проведення перевірки ГУ Держпраці у Львівській області на предмет додержання законодавства у сфері гігієни праці 26 лютого 2021 року не сплив граничний 5-річний строк на проведення атестації.

01 лютого 2021 року генеральним директором АТ «Львівський хімічний завод» Бобришовим А.М. видано наказ за № 09 щодо організацію роботи по атестації робочих місць за умовами праці.

Учинення правопорушення в галузі охорони праці і здоров`я населення та порушення проведення атестації робочих місць за умовами праці не підтвердились.

Виходячи з приписів ч.4 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням викладеного судом не установлено порушення порядку проведення атестації під час роботи позивача.

Аргументи позивача, що проведення атестації відповідачем у 2021 році робочого місця апаратника повітроподілу та начальника зміни після його звільнення свідчить про його шкідливі умови праці у 2018-2020 роках є голослівними та відхиляються з огляду на висловлену правову позицію Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 804/2806/17), відповідно до якої результати атестації застосовуються впродовж 5 років після затвердження її результатів.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Листи Головного управління Держпраці у Львівській області від 31 березня 2021 року, 05 липня 2021 року, 21 грудня 2021 року щодо проведених перевірок та акт за результатами заходу державного нагляду (контролю) від 26 лютого 2021 року за № 13/01/087/0099, на які покликається позивач, не можуть підміняти атестаційну комісію та не є правовою передумовою встановлення факту шкідливих умов праці позивача.

Беручи до уваги викладене, позивач не надав доказів, які б підтверджували його роботу у відповідача на важких та шкідливих умовах праці, а відтак і право на стягнення доплати за роботу у важких та шкідливих умовах праці та компенсацію за щорічну додаткову відпустку за роботу із шкідливими умовами праці. Порушення відповідачем умов атестації робочих місць не встановлено.

Відповідно до положень ст.ст.163, 164 КЗпП України на роботах із шкідливими та небезпечними умовами праці, а також роботах, пов`язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих температурних умовах, працівникам видаються безплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту. Роботодавець зобов`язаний організувати комплектування та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативних актів про охорону праці. Видача замість спеціального одягу і спеціального взуття матеріалів для їх виготовлення або грошових сум для їх придбання не дозволяється.

Роботодавець повинен компенсувати працівникові витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівник був змушений придбати їх за власні кошти. У разі дострокового зносу цих засобів не з вини працівника роботодавець зобов`язаний замінити їх за свій рахунок.

Відповідачем у підтвердження своїх заперечень надано особисту карточку № 22 обліку спецодягу, спецвзуття і запобіжних пристосувань позивача з відповідними відомостями по матеріалам експлуатації за 2018-2020 роки.

У ході розгляду справи позивачем не підтверджено незабезпечення відповідачем у повному обсязі необхідним спецодягом, використання придбаного одягу та взуття саме на виробництві під час виконання службових обов`язків, звернення до відповідача з приводу придбання таких за власні кошти та компенсації таких витрат. Наведене свідчить, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними.

Аналізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача. Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його прав, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача, яка користується правовою допомогою адвоката, не підтверджені об`єктивними доказами, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення обставин справи. Суд з даному випадку погоджується із твердженнями відповідача, які є слушними.

Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України).

Судові витрати

Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у позові відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, то такі судові витрати слід віднести на рахунок держави. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу до відшкодування не підлягають.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод», , м.Львів, вул.Рахівська,16.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 травня 2022 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО