АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року

м. Чернівці

справа № 723/2916/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 2 грудня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

В липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом.

Просили стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») на користь позивачів по 75 144 гривні на кожного в рахунок страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Посилалися на те, що 5 грудня 2019 року в селі Верхні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій автомобіль «АУДІ 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на автомобіль «Мерседес». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , який стояв поруч із автомобілем «Мерседес» помер.

Позивачі є батьками загиблого. У зв`язку із смертю ОСОБА_3 позивачам спричинена значна шкода, яка полягає, зокрема, у втраті годувальника.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2020 року у справі №723/630/20 ОСОБА_4 , водія автомобіля «АУДІ 100», реєстрацій номер НОМЕР_1 , визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

22 липня 2020 року ПрАТ «СГ «ТАС» було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви позивачів на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Відповідачем було виплачено страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою в сумі по 16 692 гривень кожному з позивачів.

ПрАТ «СГ «ТАС» не здійснена виплата страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 2 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 75 144 гривень страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Суд виходив з того, що позивачі є особами, які досягли пенсійного віку і відносяться до непрацездатних осіб. Факт перебування позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на утриманні свого померлого сина ОСОБА_3 підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПрАТ «СГ «ТАС» просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено те, що вони перебували на утриманні свого сина ОСОБА_3 та те, що останній надавав позивачам матеріальну допомогу та отримував будь-які доходи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №35 (а.с.17).

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_3 від 15 січня 1996 року серії НОМЕР_3 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками померлого (а.с.18).

Вироком Сторожинецького районного суду від 5 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Вказаним вироком встановлено, що 15 грудня 2019 року приблизно о 21 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Audi 100», номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішоходів із подальшим зіткненням із припаркованим автомобілем марки «Mercedes-Benz». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , 1971 року народження, отримав тілесні ушкодження, які потягли за собою його смерть (а.с.11-16).

22 липня 2020 року позивачами було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ПрАТ «СГ «ТАС». До повідомлення були додані заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке пов`язане із втратою годувальника (а.с.19,21,23).

Відповідно до довідки Верхньопетровецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 1310 від 2 липня 2020 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували на утриманні свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він допомагав їм матеріально до дня смерті (а.с.26).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Колегія суддів приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довели те, що вони перебували на утриманні померлого ОСОБА_3 , можливість останнього утримувати позивачів, а також те, що допомога з боку померлого була основним і постійним джерелом існування для них.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту «е» пункту 35.2 до заяви додаються, зокрема документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що до ПрАТ «СГ «ТАС» на підтвердження факту утримання позивачів померлим сином подавалася довідка Верхньопетровецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 1310 від 2 липня 2020 року.

Сама по собі довідка Верхньопетровецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 1310 від 2 липня 2020 року не може бути єдиним достатнім та достовірним доказом підтвердження факту перебування позивачів на утриманні їх померлого сина у розумінні статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 30 червня 2021 року у справі №752/4605/19.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові у зв`язку з його недоведеністю.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

З платіжного доручення від 21 грудня 2021 року №3510 вбачається, що ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило за подання до суду апеляційної скарги судовий збір в сумі 2254 гривні 32 копійки.

Отже, з Державного бюджету України на користь ПрАТ «СГ «ТАС» слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 2254 гривні 32 копійки, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 2 грудня 2021 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» витрати зі сплати судового збору в сумі 2254 (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) гривні 32 копійки, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 січня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна