Справа № 352/1622/20
Провадження № 22-ц/4808/373/22
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників: Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади адвоката Тиніва І.Д.;

ОСОБА_1 адвоката Черепія О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тиніва Ігора Дмитровича на рішення Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року ухвалене в складі судді Гриньків Д.В. в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 16 грудня 2021 року, у справі за позовом Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування з незаконного володіння земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Угринівська сільська рада об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування з незаконного володіння земельної ділянки.

Позовні вимоги, мотивовані тим, що 02.10.2003 рішеннями Угринівської сільської ради виділено та надано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в с. Угринів Тисменицького району. На даній земельній ділянці розміщені гаражі членів гаражно-будівельного кооперативу «Довга нива». Однак голова Угринівської сільської ради Терешкун Р.Я., незаконно погодив, скріпивши підписом та печаткою Угринівської сільської ради, технічну документацію ОСОБА_2 по виготовленню документів, що посвідчують його право приватної власності на вищевказану земельну ділянку. 31.01.2004 ОСОБА_4 підписав та скріпив печаткою Угринівської сільської ради державний акт на право власності на земельну ділянку, не подавши на розгляд депутатів технічну документацію. Вважає, що внаслідок цього ОСОБА_2 незаконно набув право власності на земельну ділянку із земель запасу Угринівської сільської ради. На підставі договору купівлі продажу від 05.08.2011 ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку площею 0,2000 га в урочищі «Довга нива» Угринівської сільської ради Тисменицького району ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 шляхом укладення договору купівлі продажу від 20.09.2011 відчужив вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 07.12.2013 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.366 КК України по факту підробки посадовими особами Угринівської сільської ради рішення сесії Угринівської сільської ради від 02.10.2003 про надання дозволу на складення проекту відведення ОСОБА_5 , ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,5065 га для будівництва та обслуговування житлових будинків в с. Угринів Тисменицького району. Відповідно до ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2020 у справі №352/1299/16-к кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Додатково вказав, що ОСОБА_2 05.08.2011 відчужив земельну ділянку ОСОБА_3 , який в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу 20.09.2011 відчужив її ОСОБА_1 . Вказує, що Угринівська сільська рада є законним власником спірної земельної ділянки, однак фактично позбавлена можливості володіти й користуватись вказаною ділянкою внаслідок незаконного вибуття. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.08.2011 ВРМ №471531, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М.; визнати недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2011 ВРН №433948, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С.В.; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ІФ №094785 від 31.01.2004 (кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210);скасувати запис №0065 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером :02:016:0210, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ( кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210)

Ухвалою Тисменицького районного суду від 15.04.2021 року позов в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.08.2011 ВРМ №471531, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М.;визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2011 ВРН №433948, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С.В.; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку ІФ №094785 від 31.01.2004 (кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210); скасування запису №0065 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером :02:016:0210 - залишено без розгляду.

Рішенням Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з незаконного володіння відмовлено.Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тинів І.Д. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_4 , зловживаючи владою та службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_2 , використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України, не подав на розгляд депутатів на засідання сесії сільської ради технічну документацію ОСОБА_2 по виготовленню документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку та без рішення органу місцевого самоврядування - сесії Угринівської сільської ради про затвердження технічних матеріалів. В результаті порушення вимог ст. ст. 12,116,118, Земельного кодексу України п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, та ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування (в редакції від 01.08.2003 року) ОСОБА_2 незаконно набув право власності на вищевказану земельну ділянку із земель запасу Угринівської сільської ради. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2011 року №471531, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріальної округу Угорчак Н.М., відчужив надану йому земельну ділянку площею 0,20 га цільового призначення: для будівництва житлового будинку на території с. Угринів урочище «Довга нива» ОСОБА_3 . 20.09.2011 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С.В., відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_1 . Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що наразі власником земельної ділянки кадастровий номер: :02:016:0210 площею 0,20 га є ОСОБА_1 . Застосовуючи строк позовної давності судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до положень земельного законодавства, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент звернення до суду із позовною заявою, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - визначення та встановлення фактичного розташування поворотних точок меж земельної ділянки та закріплення їх межовими знаками на місцевості за допомогою геодезичних пристроїв. Проте спірна земельна ділянка при відчуженні її у приватну власність ОСОБА_2 та в подальшому не була сформована та виділена на місцевості, її межі не було закріплено межовими знаками, вона не була огороджена та фактично не використовувалась жодним з трьох наявних власників, що б дало можливість встановити факт її перебування у розпорядженні та користуванні інших осіб, відмінних від власників металічних гаражів, які розташовані на спірній земельній ділянці. Крім того, Угринівська сільська рада не була учасником кримінального провадження, цивільний позов в рамках кримінального провадження щодо повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки не заявлявся. Таким чином, строк позовної давності не пропущено.

04 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення Угринівської сільської ради від 02 жовтня 2003 року прийнято колективним органом межах вимог закону, дане рішення не оспорювалось та не скасоване. Відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,20 га за адресою урочище «Довга нива» с. Угринів згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2011 року.

У судовому засіданні представник Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тинів І.Д. апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади поза її волею та позовна вимога Угринівської сільської ради про витребування майна є підставною, оскільки відчужена ОСОБА_2 , як особою не маючою на це права. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. ОСОБА_7 , який є діючим головою Угринівської сільської ради від 03.11.2010, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №000098 від 14.12.2012, неодноразово допитувався в якості свідка під час досудового розслідування даного кримінального провадження, зокрема в 2014, 2015, 2016 роках. Обставини вибуття із власності громади даної земельної ділянки позивачу було відомо з моменту самого прийняття відповідних рішень від 02.10.2003 та затвердження Державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.01.2004, оскільки такі дії вчинялися цим же органом місцевого самоврядування та його посадовою особою. ПротеОСОБА_7 як голова Угринівської сільської ради без поважних причин протягом дев`яти років не звертався за захистом порушеного права.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що на підставі рішення Угринівської сільської ради від 02.10.2003 про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію (а.с. 109-120, т.2).

Відповідно до рішення VI сесії IV скликання Угринівської сільської ради Тисменицького району від 02.10.2003, розглянувши заяву ОСОБА_2 , сільська рада вирішила виділити ОСОБА_2 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,20 га на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 25, т.1).

Крім того, згідно рішення VI сесії IV скликання Угринівської сільської ради Тисменицького району від 02.10.2003, розглянувши заяву ОСОБА_2 сільська рада вирішила надати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вищевказаному громадянину виготовити Державний акт за власний рахунок, який необхідно зареєструвати в Угринівській сільській раді (а.с. 29, т.1).

Відповідно до рішення VI сесії IV скликання Угринівської сільської ради Тисменицького району від 02.10.2003, розглянувши заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , сесія сільської ради вирішила надати дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на вибір земельної ділянки та на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,5065 га. Проект відведення земельної ділянки подати для розгляду затвердження у встановленому порядку.

На підставі рішення Угринівської сільської ради від 02.10.2003 про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовлено технічну документацію (а.с. 109-120, т.2).

В подальшому ОСОБА_2 виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №094785 від 31.01.2004, відповідно до якого останній є власником земельної ділянки площею 0,2000 га в урочищі «Довга нива» Угринівської сільської ради Тисменицького району на підставі рішення VI сесії IV скликання Угринівської сільської ради Тисменицького району від 02.10.2003 року. Даний державний акт скріплений печаткою Угринівської сільської ради Тисменицького району, містить підпис голови Угринівської сільської ради Тисменицького району Терешкуна Р.Я. та начальника Тисменицького районного відділу земельних ресурсів Мельника В. (а.с. 33, т.1).

Відповідно до акта позапланової перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства від 16.06.2011 складеного за результатами проведеної ГУ Держкомзему у Івано-Франківській області перевірки з приводу правомірності прийняття рішення Угринівською сільською радою про виділення земельних ділянок ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , рішення позивача від 02.10.2003 яким надано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 прийняте з порушенням ч. 7, 9, 10 ст.118 ЗК України.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства ГУ Держкомзему у Івано-Франківській області від 19.08.2011 за результатами позапланової перевірки зазначено аналогічні порушення вимог ЗК України при прийнятті рішення Угринівською сільською радою про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі продажу від 05.08.2011 ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку площею 0,2000 га в урочищі «Довга нива» Угринівської сільської ради Тисменицького району ОСОБА_3 .

В подальшому ОСОБА_3 шляхом укладення договору купівлі продажу від 20.09.2011 відчужив вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1

07.12.2013 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.366 КК України по факту підробки посадовими особами Угринівської сільської ради рішення сесії Угринівської сільської ради від 02.10.2003 про надання дозволу на складення проекту відведення ОСОБА_5 , ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,5065 га для будівництва та обслуговування житлових будинків в с. Угринів Тисменицького району.

Відповідно до ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2020 у справі №352/1299/16-к кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Про обставини вибуття із власності громади даної земельної ділянки позивачу було відомо з моменту самого прийняття відповідних рішень від 02.10.2003 та затвердження Державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.01.2004, оскільки такі дії вчинялися цим же органом місцевого самоврядування та його посадовою особою.

Відтак, предметом спору у цій справі є вимога про витребування на користь Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району з з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Судом першої інстанцій встановлено і не спростовано матеріалами справи та відповідачем факт незаконності вибуття земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ( кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210) з комунальної власності територіальної громади с. Угринів Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району без згоди та волі Угринівської сільської ради як власника землі.

Також установлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ( кадастровий номер земельної ділянки :02:016:0210), яка знаходиться на в урощищі «Довга нива» т Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Натомість можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з тим, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування у ОСОБА_1 спірної земельної діляноки, розташованої в урочищі «Довга нива» в урощищі «Довга нива» Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району, яка вибули з власності територіальної громади поза її волею.

Щодо строку позовної давності

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову за спливом строку позовної давності з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність. Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У своїй скарзі представник Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади вказує, що, відмовляючи в задоволенні позову, суди першої інстанцій неправильно встановив, з якого часу власник землі, Угринівська сільська рада об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району, дізналася про порушення своїх прав, а висновки суду першої інстанції про пропуск органом місцевого самоврядування строків позовної давності ґрунтуються на припущеннях та суперечать положенням статті 77 ЦПК України, так як про порушене право позивачу стало відомо з листа Тисменицької місцевої прокуратури від 07 серпня 2020 року.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18): «позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересу».

Крім того, у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що обчислення позовної давності у разі звернення до суду з позовом здійснюється з дня, коли саме орган місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересу довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанцій встановлено та не спростовано матеріалами справи і позивачем те, що голові Угринівської сільської ради Вівчаренку М.В., який з 03.11.2010 року є діючим головою і неодноразово допитувався як свідок у кримінальному провадженні від 14.12.2012 року щодо незаконного вибуття спірної земельної з власності вказаної сільської ради, було достеменно відомо про порушене право на спірну земельну ділянку.

Крім цього, в провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №2-1396/2011 за позовом прокурора Тисменицького району, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ГБК «Довга нива -2» до Угринівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними державного акта на право власності на спірну землю, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, яка залишена без розгляду.

Зазначені обставини підтверджують те, що представнику Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району про вибуття спірної земельної ділянки з власності територіальної громади поза її волею достеменно було відомо ще у 2011 році, обґрунтованим є висновок суду про сплив позовної давності, оскільки з позовом про витребування майна що представник Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади звернувся лише 21 серпня 2020 року.

Апеляційний суд у визначенні перебігу позовної давності у спірних правовідносинах керується вимогами ЦК України та наведеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) та від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18), за якими позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган місцевого самоврядування.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 352/467/18 (провадження № 61-1506св20).

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Отже, апеляційний суд дійшов переконання, що суди першої інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Угринівська сільська рада не була учасником кримінального провадження, цивільний позов в рамках кримінального провадження щодо повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки не заявлявся, оскільки спростовується матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тиніва Ігора Дмитровича залишити без задоволення. Рішення Тисменицького районного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 27 травня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта