Провадження 2/712/531/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2022 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Назаренко М.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, -
02.08.2016 року між позивачем та ДАК «Хліб України» було укладено трудовий контракт № 04-10/22, за умовами якого ОСОБА_1 призначено керівником Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» та встановлено з ним трудові відносини на підставі КЗпП України. Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 10.10.2017 року до трудового контракту строк дії контракту продовжено до 31.10.2018 року.
15.03.2018 року позивач отримав від ДАК повідомлення про звільнення № 1-1-9/75 від 01.03.2018 року, в якому в.о. Голови правління ДАК ОСОБА_2 повідомив його про те, що наказом ДАК від 28.02.2018 року № 24-К/ТР ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДП з 01.03.2018 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 року дану ухвалу залишено в силі.
Таким чином, ухвала господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по справі № 01/4813, якою стягнуто з ДП на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167999,04 гривень за період з 08.03.2018 року по 08.03.2019 року набрала законної сили 24.06.2020 року.
У подальшому, ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» своїм листом № 1-4-09/150 від 07.07.2020 року повідомила позивача, що його повноваження 07.07.2020 року на посаді директора ДП припинено.
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Черкаської області із позовною заявою до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813 (925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн. Рішення вступило в законну силу: 25.01.2021.

Як було встановлено Господарським судом Черкаської області, згідно штатного розпису ДП ДАК «Хліб України» «Потаське ХПП» на 2017 рік та на 2018 рік посадовий оклад директора ДП, становив 14000 гривень у місяць. таким чином, виплати за 2 місяці становлять 28000 гривень.

Починаючи з 27.10.2017 року по 27.12.2017 року маємо 44 робочі дні. Отже, 28000:44=636,36 гривень - середньоденна заробітна плата. Середньомісячне число робочих днів - 22 (44:2). Середньомісячна заробітна плата - 13999,92 гривень.

Зазначений вище розрахунок середньомісячної заробітної плати уже встановлювався судом. Зокрема, ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по траві № 01/4813 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.01.2020 у справі № 925/1496/19, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України не доказуються.

Станом на день подання цієї позовної заяви судові рішення не виконано, розрахунки з позивачем не проведено.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813(925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року. Наразі кошти не виплачені.

За період з 11 липня 2020 року (наступний день після постановлення рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 01/4813 (925/963/20) по 01 жовтня 2021 року в розмірі: 307 робочих днів (з 11.07.2020 до 30.09.2021) * 636,36 грн (середньоденна заробітна плата) = 195362,52 грн.

Відповідно до ухвали господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по справі № 01/4813 про стягнення середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167999,04 гривень за період з 08.03.2018 року по 08.03.2019 року, (набрало законну силу 24.06.2020).

Відповідно до рішення Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813 (925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн. (набрало законну силу 25.01.2021).

Боргові періоди: 167999,04 грн. з 24.06.2020 року по 30.09.2021 року; 223998,72 грн. з 25.01.2021 по 30.09.2021 року.

Інфляційне збільшення: 167999,04 х 1.999,04=15711,81 грн.

Інфляційне збільшення: 223998,72 х 1.3998,72=10942,45 грн.

Інфляційні збитки за вказані період складають 26654,26 грн.

Просить стягнути з ДП ДАК «Хліб України» «Потаське ХПП» (Черкаська область, Уманський район, с. Поташ, вул. Черняховського, 2, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2020 по 30.09.2021 в сумі 195362, 52 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 26654,26 грн., всього 222016,78 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд проводити судовий розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви до суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.2016 року працював директором на Дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство», .

02.08.2016 року між позивачем та ДАК «Хліб України» було укладено трудовий контракт № 04-10/22, за умовами якого ОСОБА_1 призначено керівником Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» та встановлено з ним трудові відносини на підставі КЗпП України. Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 10.10.2017 року до трудового контракту строк дії контракту продовжено до 31.10.2018 року.

15.03.2018 року позивач отримав від ДАК повідомлення про звільнення № 1-1-9/75 від 01.03.2018 року, в якому в.о. Голови правління ДАК ОСОБА_2 повідомив його про те, що наказом ДАК від 28.02.2018 року № 24-К/ТР ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ДП з 01.03.2018 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по справі № 01/4813 було поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство», та стягнуто з ДП на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167999,04 гривень за період з 08.03.2018 року по 08.03.2019 року. Також суд визнав незаконним та скасував наказ Державної акціонерної компанії «Хліб України» № 24-к/тр від 28.02.2018 року про звільнення ОСОБА_1 та поновив його на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 року дану ухвалу залишено в силі.

Таким чином, ухвала господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по справі № 01/4813, якою стягнуто з ДП на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167999,04 гривень за період з 08.03.2018 року по 08.03.2019 року набрала законної сили 24.06.2020 року.

У подальшому, ПАТ «Державна акціонерна компанія «Хліб України» своїм листом № 1-4-09/150 від 07.07.2020 року повідомила позивача, що його повноваження 07.07.2020 року на посаді директора ДП припинено.

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Черкаської області із позовною заявою до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813 (925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн. Рішення вступило в законну силу: 25.01.2021.

Господарським судом Черкаської області було встановлено, «згідно штатного розпису ДП ДАК «Хліб України» «Потаське ХПП» на 2017 рік та на 2018 рік посадовий оклад директора ДП, становив 14000 гривень у місяць. таким чином, виплати за 2 місяці становлять 28000 гривень.

Починаючи з 27.10.2017 року по 27.12.2017 року маємо 44 робочі дні. Отже, 28000:44=636,36 гривень - середньоденна заробітна плата. Середньомісячне число робочих днів - 22 (44:2). Середньомісячна заробітна плата - 13999,92 гривень.»

Зазначений вище розрахунок середньомісячної заробітної плати уже встановлювався судом. Зокрема, ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по траві № 01/4813 та рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.01.2020 у справі № 925/1496/19, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України не доказуються.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Станом на день подання позовної заяви судові рішення не виконано, розрахунки з позивачем не проведено.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс1.

Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати регулюється ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, незалежно від вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Як зазначено у висновках Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 12-301гс18, за змістом приписів ст.ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними, в передбачений законом строк, винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Стаття 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у установі від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати складає:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813(925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року. На даний час кошти не виплачені.

За період з 11 липня 2020 року (наступний день після постановлення рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 01/4813 (925/963/20) по 01 жовтня 2021 року в розмірі: 307 робочих днів (з 11.07.2020 до 30.09.2021) * 636,36 грн. (середньоденна заробітна плата) = 195362,52 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення за період з 11.07.2020 року по 30.09.2021 року).

Відповідно до ухвали господарського суду Черкаської області від 04.07.2019 року по справі № 01/4813 про стягнення середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 167999,04 гривень за період з 08.03.2018 року по 08.03.2019 року, (набрало законну силу 24.06.2020).

Відповідно до рішення Господарського суду Черкаської області від 05.01.2021 у справі № 01/4813 (925/963/20) було стягнуто на користь позивача з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 09.03.2018 року по 10.07.2020 року у розмірі 223998,72 грн. (набрало законну силу 25.01.2021).

Боргові періоди: 167999,04 грн. з 24.06.2020 року по 30.09.2021 року; 223998,72 грн. з 25.01.2021 по 30.09.2021 року.

Інфляційне збільшення: 167999,04 х 1.999,04=15711,81 грн.

Інфляційне збільшення: 223998,72 х 1.3998,72=10942,45 грн.

Інфляційні збитки за вказані період складають 26654,26 грн.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 № 13 зазначив про те, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім того, оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.п. 163.1.1 п.163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподаткований дохід до якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податків відповідно до умов трудового договору (контракту) ( п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 ПК України (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

У ст. 165 ПК України не передбачено середній заробіток за час затримки розрахунку як дохід, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподаткування доходу.

Таке роз`яснення міститься у листі ДФС України від 09 березня 2016 року №665/4/99-99-1-17-03-03-13.

Вказане також узгоджується із постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 760/4086/16-ц, в якій судом касаційної інстанції в резолютивній частині здійснено посилання при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на відрахування при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Відповідно до п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПКУ компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб прирівнюються до заробітної плати та оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 ПКУ (18 відсотків).

Сума компенсації включається до фонду оплати праці того місяця, в якому фактично проводиться її нарахування та виплата у відповідності п.п. 1.6.2 п. 1.6. розд. І Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5.

За таких обставин до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2020 по 30.09.2021 року в сумі 195362,52 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 26654,26 грн., з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України, оскільки відповідачем порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було сплачено судовий збір в сумі 2220,17 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12,13, 81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117, 233, 235 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, задоволити.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2020 по 30.09.2021 року в сумі 195362,52 грн. компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 26654,26 грн., а всього 222016,78 грн. з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Потаське хлібоприймальне підприємство» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2220,17 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: