ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року

м. Харків

справа № 645/3681/21

провадження № 22-ц/818/1329/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» про забезпечення позову по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року, постановлену суддею Подус Г.С.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

20.09.2021 року ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження та вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову посилався на те, що вказаний позов носить майновий характер, а єдиним майном, що належить відповідачу, на яке може бути звернуто стягнення у разі задоволення позову є саме вказана квартира, вартість якої складає 66 500 грн., що підвтерджує співмірність позовних вимог до боржника. Необхідність застосування заходів забезпечення позову у вказаній цивільній справі позивач обгрунтовує зокрема тим, що від зазначеного майна боржник, який тривалий час ухиляється від повернення боргу, може позбутись, про що свідчить подача ним позовної заяви до ТОВ «Аналітик Фінанс» про визнання припиненим кредитного та іпотечного договорів. В обгрунтування заявлених вимог посилається на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.07.2021 року у справі №638/17342/29, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Аналітик Фінанс» про захист прав споживачів та визнання кредитного та іпотечного договору припиненим, і зазначає, що у разі набрання законної сили вказаним рішенням, виникне підстава для зняття обтяження з вищевказаної квартири, що унеможливить виконання рішення по справі №638/7606/21.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року у задоволенні заяви заяву Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ "Аналітик Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення коштів- відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Аналітик Фінанс" просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява має майновий характер, ціна позову істотна - 423 628 грн., іншого майна ОСОБА_1 не виявлено і надані докази належності йому відповідної квартири АДРЕСА_1 . Суду надані копії судових рішень, які свідчать про припинення договору іпотеки, на підставі чого може бути знято обтяження відповідної квартири, належної ОСОБА_1 . Зацікавленість відповідача у подальшій перереєстрації даної квартири з метою унеможливлення задоволення вимог кредитора пояснюється його діями, а саме: злісним і тривалим ухиленням від виконання рішення суду від 02.02.2016 року; подачею позовної заяви про припинення кредитного договору та договору іпотеки; повним ігноруванням вимог кредитора ТОВ «Аналітик Фінанс» на збільшену суму, що пов`язано зі зміною курсу валюти та правом кредитора нараховувати відсотки і пеню після винесення рішення суду, що не виконується. Вказує, що суд має проаналізувати сукупність усіх обставин, поведінку кожної із сторін спору та дійти справедливих і об`єктивних висновків щодо дотримання балансу усіх учасників спору. Вказує, що позивач є суб`єктом господарювання, який сплачує податки та створює робочі місця, що добросовісно придбав право вимоги, надіслав свої вимоги в подальшому у зазначені терміни та відповідно до законодавства. Натомість, ОСОБА_1 5 років не виконував рішення суду і безпідставно стверджує, що ним виконані повністю усі його зобов`язання, хоча це зобов`язання виникло лише станом на момент винесення рішення суду, при цьому, на кредит отриманий в іноземній валюті. Зазначає, що рішення суду винесене у 2016 році стосувалося боргу в гривневому еквіваленті, розрахованому станом на 2014 року в той самий час з моменту винесення судового рішення пройшло більше 5 років, а з часу розрахунку боргу 7 років, та курс іноземної валюти, у якій отримувався кредит, значно зріс, таким чином зросла сама заборгованість, що мала наслідком значне збільшення боргу, який істотно відрізняється від боргу на день винесення вказаного позивачем рішення суду, від виконання якого відповідач ухилявся більше 4 років. Зазначає, що вищевикладена позиція узгоджується із правовою позицією від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме заборона відчуження квартири АДРЕСА_1 , може унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з огляду на те, що саме по собі існування спору між сторонами не є підставою забезпечення позову, крім того позивач не надав жодного підтвердження того, що відповідач має намір відчужити спірне майно, не надано доказів вчинення ним будь-яких дій, які були б спрямовані на перешкоджання розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій з майном, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ТОВ «АНАЛІТИК ФІНАНС» посилався на те, що від зазначеного майна боржник, який тривалий час ухиляється від повернення боргу, може позбутись, про що свідчить подача ним позовної заяви до ТОВ «Аналітик Фінанс» про визнання припиненим кредитного та іпотечного договорів.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки сам факт звернення відповідача до суду із позовом про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, та задоволення вимог останнього рішенням від 02.07.2021 року, не свідчить про намір ухилитися від виконання можливого рішення суду. Позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач має намір відчужити спірне майно.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення співмірний заявленим позовним вимогам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТИК ФІНАНС» - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2022 року.