Справа № 182/6575/21
Провадження № 2/0182/545/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.05.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2008 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29 липня 2009 року вони вирішили шлюбні відносини зареєструвати офіційно. Вже після народження дитини вони вирішили, що для спільного проживання їм потрібне інше житло, більш комфортніше та більше за розміром. Тому, вони вирішили здійснити обмін квартири АДРЕСА_1 , яка на той час належала відповідачу, на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , з відповідною доплатою. Оскільки у них з відповідачем не було відповідної суми грошей, для проведення доплати для придбання більшого за площею житла, їм надав гроші її батько ОСОБА_4 в розмірі 7 000 доларів США. Договір міни однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка була оцінена у 34 520 грн. 00 коп., з доплатою в розмірі 50 000 грн., на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка була оцінена в 54 662 грн. 00 коп., був укладений 10 серпня 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. (між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який на момент укладання цього договору був неповнолітнім, - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з другої сторони, як голови родини). Після укладання договору міни вони вчотирьох вселились до придбаної квартири та зареєструвались у ній, а колишні власники виселились з квартири. Протягом тривалого часу вони усі разом проживали в квартирі, проводили оплату комунальних платежів: за користування світлом, водою, газом, вчиняли поточні ремонти житла, придбавали в квартиру меблі та побутову техніку. Згодом відносини між ними погіршились, вони припинили спільне проживання та рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона разом з донькою залишились проживати в квартирі АДРЕСА_2 , яку вони придбали за час шлюбу з відповідачем. Таким чином, вважає, що вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя, оскільки ними було придбано під час зареєстрованого шлюбу та в інтересах усієї родини, а тому, на підставі викладеного, а також з урахуванням поданих уточнень до позову, просить суд постановити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю майно, придбане під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 , яким є квартира АДРЕСА_2 . А також, просить суд визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.24-25).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.27), скористався своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, та 27 січня 2022 року подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.28-29). У відповідності до поданого відзиву, відповідач викладені обставини в позовній заяві визнав, при цьому, наполягав на визнанні за собою права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.29).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно поділу майна, що було набуте ними у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Частиною 1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено судом, 19 липня 2009 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 392, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року шлюб між ними було розірвано (а.с.16-17). Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2020 року ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з іншої уклали договір міни однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з доплатою в розмірі 50 000 грн. 00 коп. на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка була оцінена в 54 662 грн. 00 коп. (а.с.8-11). У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27102310 від 25 серпня 2010 року, квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.14).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що сторони в добровільному порядку не можуть домовитися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, поділ майна за взаємною згодою не відбувся та майнові права й обов`язки подружжя не були визначені, суддя, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 2 400 грн. 00 коп., який був сплачений позивачкою при подачі позову до суду (а.с.4).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60, 63, 69-71 СК України, ст.ст.4, 12, 13, 141, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного сумісного майна подружжя, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал