Справа № 138/3300/21
Провадження №:2/138/149/22
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2022 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Політанської Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 18.10.2018 між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія. За умовами договору страхування від 18.10.2018 був застрахований транспортний засіб марки «Тойота С-HR» 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на страхову суму до 732 272,00 грн. 15.12.2018 в результаті ДТП застрахованому автомобілю було нанесено пошкодження, у той же день позивач повідомив відповідача про страховий випадок. 27.02.2019 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.10.2020 у справі № 138/1389/19 постановлено стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 83 622,75 грн. і судові витрати в сумі 7623,92 грн. 16.10.2020 відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування в повному розмірі.
Разом з тим, з 28.02.2019, а саме наступного дня після відмови у виплаті страхового відшкодування, до дня виплати страхового відшкодування, а саме 16.10.2020, відповідачем було фактично допущено прострочення такої виплати, а тому у позивача є права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 9.5.5 Договору страхування на нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Крім того, оскільки правовідносини щодо страхування регулюються також Законом України «Про захист прав споживачів», згідно ч. 2 ст. 22 вказаного закону позивач вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути моральну шкоду.
Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином.
Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 26.05.2022 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 18.10.2018 між сторонами було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 134993 за яким позивач застрахував транспортний засіб марки «Toyota C-HR», д.н.з. НОМЕР_1 на суму 732 272,00 грн. (а.с.14-22).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В постанові Вінницького апеляційного суду від 05.10.2020 у справі № 138/1389/19, апеляційний суд встановив, зокрема, що 15.12.2018 сталася ДТП за участю автомобіля «Тойота С-HR» під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль пошкоджено на суму 155 236 грн., однак листом № 1437-31 від 27.02.2019 відповідач позивачу відмовив у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим, вказаною постановою апеляційний суд вирішив позов ОСОБА_1 задовольнити та стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 83 622,75 грн. та судові витрати (а.с.3-12).
16.10.2020 відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 83 622,75 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 20.10.2021 (а.с.13).
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Згідно п. 9.5.5 Договору страхування АМ № 134993, зокрема, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати застрахованій особі пені за кожний день прострочення платежу у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожень день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період прострочення.
З наданого позивачем розрахунку слідує, що в період з 28.02.2019 по 16.10.2020 розмір пені становить 34 770,71 грн.; 4096,00 грн. 3% річних та 4431,72 грн. інфляційні втрати (а.с.24,25).
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач допустив прострочення виплати страхового відшкодування в період з 28.02.2019 по день фактичної виплати 16.10.2020, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Разом з тим, щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, то суд приходить до таких висновків.
В постанові Верховного суду від 25.11.2020 у цивільній справі № 444/3259/18 суд дійшов висновків, зокрема, що відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У вказаному нормативному акті не визначено меж його дії, але, враховуючи характер правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства й наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як споживач, можливо дійти висновку, що вказаним Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, страхування, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або інших угод, які йому не суперечать.
Таким чином, відносини щодо страхування регулюються в тому числі і законом «Про захист прав споживачів».
Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Разом з тим, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи зазначене вище суд вважає, що позивачем не доведено дійсності будь-яких страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та, відповідно, інші обставини, зокрема, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача.
Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до нематеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації її життя.
Позивач зазначаючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав душевних страждань, не надав суду доказів, які б свідчили про наявність таких страждань, а також, що такі страждання пов`язані з діями відповідача.
Зважаючи на викладене, на переконання суду позивач не довів, що діями відповідача йому дійсно було завдано душевних страждань.
Крім того, позивач не зазначив з яких розрахунків він виходив при визначення саме такого розміру моральної шкоди, про який зазначено в позові.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог, а решту судового збору компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного вище та ст. 625, 992 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 34 770,71 грн. пені за п. 9.5.5 Договору страхування, 4096,00 грн. 3% річних та 4431,72 грн. інфляційних втрат.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Державної судової адміністрації України понесені позивачем судові витрати в розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 64 копійки.
Решту судового збору компенсувати за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: Т.Б.Київська