Справа № 199/2802/20
Провадження № 2/202/286/21
31 травня 2022 року у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнко Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
Відповідно до укладеного 23 березня 2012 року договору №б/н, ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1 000,00 грн. Після чого, боржник взяті на себе зобов`язання за договором, а саме повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. Станом на 11 листопада 2019 року заборгованість перед банком за кредитним договором складає 5 935,28 грн. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , тобто відповідач по справі. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого. Позивачем на адресу відповідної нотаріальної контори та відповідачів направлялись претензії кредитора, які не були задоволені. В зв`язку із чим, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та судовий збір.
Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 березня 2012 року між сторонами було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач мав отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
В своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг боржник підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви боржника вбачається, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку.
У відповідності до актового запису про смерть №2102 від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 11 листопада 2019 року заборгованість перед банком за кредитним договором складає 5 935,28 грн.
В той же час згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №6/5 від 11 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 , з 7 жовтня 1977 року по 18 лютого 2019 року та ОСОБА_3 , з 15 жовтня 1998 року по теперішній час.
У відповідності до спадкової справи №196/2018 ОСОБА_2 25 травня 2018 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2019 року, (відсутня відмітка про набрання чинності) за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Статуту, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

За положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

В той же час, суд звертає увагу, що наразі спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті позичальника є ОСОБА_3 , однак позивач клопотання щодо заміни відповідача, суду не подавав.

Окрім того, у пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

В постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 645/3265/13-ц від 25.04.2018 зазначено, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності і кредитор має право вимагати від спадкоємців боржника стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Так, суду не надано доказів звернення відповідача, як спадкоємця померлого із заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів і в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності підстав для стягнення саме з ОСОБА_1 , враховуючи обставини встановлені даним судовим рішенням.

Таким чином, порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст. 1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу, також позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 06.06.2018 по цивільній справі №533/370/16-ц.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов є таким, що не підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 13, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Г.О. Кухтін