ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2184/22 Справа № 206/5568/17 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко Олени Валентинівни, Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко Олени Валентинівни, Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що в серпні 2017 року стало відомо, що відносно неї відкрито виконавче провадження про стягнення коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк», який звернувся до Самарського ВДВС із заявою про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса Панченко О.В. про звернення стягнення на приватний будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Про існування даного виконавчого напису нотаріуса від 14.11.2008 року позивачу відомо не було, в процесі ознайомлення зі справою виявилося, що 10.10.2017 року Самарський ВДВС виставив будинок на торги із датою продажу 09.11.2017 року. Позивач постійно проживає на території РФ, однак з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що будинок, який є предметом іпотеки, був переданий їй на прізвище « ОСОБА_1 » на відповідальне зберігання. Зазначене майно належало ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування домоволодіння від 04.07.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. від 04.07.2006 року, за реєстровим №1005 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №13888714. Витяг про реєстрацію права власності №11299854 від 21.07.2006 року, яка є майновим поручителем ОСОБА_4 в забезпеченні її зобов`язань перед АК «Укрсоцбанк» за договором кредиту №095/64-ДК від 17.08.2006 року та в забезпеченні своїх зобов`язань перед АК «Укрсоцбанк». Вказане нерухоме майно було заставлене ОСОБА_1 АК «Укрсоцбанк» за іпотечним договором №095/65-ІР, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. 17.08.2006 року, за реєстровим номером №3416. Позивач просила суд поновити строк позовної давності та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ВМА №659441, від 14.11.2008 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., витрати на правову допомогу покласти на відповідача.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко Олени Валентинівни та Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий напис вчинений 14.11.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7777 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 960 грн.

В апеляційній скарзі АТ "Укрсоцбанк" на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року просить рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу АТ "Укрсоцбанк" на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ "Укрсоцбанк" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування домоволодіння від 04.07.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. від 04.07.2006 року, за реєстровим №1005 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №13888714.

Позивач ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_4 в забезпеченні її зобов`язань перед АК «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 095/64-ДК від 17.08.2006 року та в забезпеченні своїх зобов`язань перед АК «Укрсоцбанк». Вказане нерухоме майно було заставлене ОСОБА_1 АК «Укрсоцбанк» за іпотечним договором №095/65-ІР, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. 17.08.2006 року, за реєстровим номером №3416 (а.с.12-17).

14.11.2008 року приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. було вчинено виконавчий напис ВМА №659441, зареєстрований в реєстрі за №777, за яким запропоновано Акціонерно-комерційному банку «Укрсоцбанк» звернути стягнення на нерухоме майно (домоволодіння), а саме: домоволодіння, яке складається з: літ. «А-1» - житловий будинок (шлакоблочний, обкл. цеглою) загальною площею 83,6 (вісімдесят три цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 51,0 (п`ятдесят один) кв.м.; літ. «В-2» - житловий будинок (цегловий); літ. «Г» - убиральня (цеглова); літ. «Д», «Ж» - навіси; 1-ІІ,1-ІІІ - споруди, що знаходяться на земельній ділянці площею 600 (шістсот) кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

25.07.2017 року за заявою про примусове виконання виконавчого напису №7777, виданого 14.11.2008 року, Самарським ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.8).

17.08.2017 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме, домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

30.11.2012 року, позивач вийшла заміж та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Адміністрацією муніципальної освіти робоче селище Новогурвський, РФ (а.с.32).

Відповідно до ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно з п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що була порушена процедура звернення стягнення, а саме, про процедуру звернення стягнення їй стало відомо лише в серпні 2017 року, всі документи були адресовані на її попереднє прізвище, також іпотекодержателем не було дотримано обов`язкової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки як надіслання вимоги про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до правової позиції викладеної в ухвалі ВССУ від 14.03.2016 року по справі №6-33661ск15 порушення встановленої законодавством процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про усунення порушення, в даному випадку виконання зобов`язань за кредитним договором є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки порушена процедура звернення стягнення на іпотечне майно, так як в матеріалах справи відсутні належні докази отримання позивачем вимоги про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що поштове повідомлення №17377740 від 03 червня 2008 року направлене ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вручене 10 червня 2008 року, отримано іншою особою, а саме " ОСОБА_1 " (а.с.60).

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_8 пояснив, що за вказаною адресою проживала ОСОБА_9 - бабуся позивача, яка померла.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказувала, що постійно проживає на території Російської Федерації.

Таким чином, вказане поштове повідомлення не свідчить про отримання ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки повідомлення отримано іншою особою, а саме "ОСОБА_1", а ОСОБА_1 постійно проживала на території іншої держави, тому вказане повідомлення не може свідчити про належне повідомлення боржника ОСОБА_1 .

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (п.55 постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №758/14854/20 (провадження №61-15111св21).

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З позовної заяви вбачається, що позивач дізналася про порушення свого права у вересні 2017 року, а саме тоді, коли на її адресу надійшли документи з Самарського ВДВС про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї коштів. Отже, строк позовної давності, в розумінні ст.253 ЦК України, необхідно відраховувати з моменту коли ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права, а саме з вересня 2017 року, а тому, відсутні підстави вважати строк позовної давності пропущеним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова