Справа № 127/4264/22
Провадження № 2/127/637/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.05.2022 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Бріз-Д.Т.» про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПП «Бріз-Д.Т.» про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що 10 січня 2019 року між приватним підприємством Бріз-Д.Т.» (Позичальник) та ОСОБА_1 (Позикодавець) було укладено Договір позики № 2, предметом якого є поворотна безвідсоткова фінансова допомога, надана з урахуванням статті 1046 ЦК України в сумі 500 000 гривень. Згідно п.1.1 Договору, Позикодавець надає Позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Позикодавець надає позику протягом двадцяти з моменту підписання цього Договору. Позика надається в безготівковій формі на банківський рахунок Позивальника (п.3.1,3.2 Договору). Згідно до п. 4.1 Договору, строк позики становить один календарний рік з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позивальника. 09 січня 2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної (безвідсоткової) фінансової допомоги (позики) № 2 від 10.01.2019 року. Даною додатковою угодою сторони домовились продовжити термін дії Договору про надання поворотної (безвідсоткової) фінансової допомоги (позики) № 2 від 10.01.2019 року та встановити термін її повернення - 3 (три) календарних місяці з моменту підписання цієї додаткової угоди. На виконання умов Договору ОСОБА_1 було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 500 000 грн. з призначенням платежу «фінансова допомога від ОСОБА_1 згідно договору позики від 10.01.2019 року , а саме 10.01.2019 року - 50 000 грн.; 11.01.2019 року- 200 000 грн.; 14.01.2019 року-250 000 грн. Проте, Відповідач всупереч умов договору та у встановлений у ньому термін, позику у повному обсязі не повернув. Так ПП «Бріз -Д.Т.» було здійснено наступні платежі: 25.02.20.20р. - 60000грн.; 15.04.2020р. - 30000грн.; 12.05.2020 р. - 30000 грн.; 11.06.2020 р. - 40000 грн.; 17.07.2020 р. - 40000 грн.; 11.09.2020 р. - 50000 грн.; 23.11.2020р.- 50000 грн.; 28.12.2020 р. - 50000 грн.; 22.02.2021 р. - 30000 грн.; 26.07.2021 р. - 30000 грн. Таким чином, станом на сьогоднішній день Відповідачем з порушенням термін позику повернутої сумі 410000 грн. Борг становить 90000 грн. Виходячи з умов п. 1 Додаткової угоди № 1 до договору про надання поворотної (безвідсоткової фінансової допомоги (позики) № 2 від 10.01.2019 року граничний строк з повернення Відповідачем поворотної фінансової допомоги в сумі 500000 грн. настав 09.04.2020р. Тому, керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасного повернення суми позики заявляю до стягнення Відповідача 19 376,81 грн. інфляційних втрат та 3 проценти річних 10 189,46 грн. Просить стягнути з ПП «Бріз-Д.Т.» на користь ОСОБА_1 90 000 грн. боргу , три проценти річних у сумі 10 189,46 грн. та інфляційні втрати у сумі 19 376,81 грн.

Ухвалою суду від 17.02.2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

28.03.2022р. представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив суд стягнути з приватного підприємство «Бріз-Д.Т.» на користь ОСОБА_1 90 000 грн. боргу . проценти річних у сумі 10 189,46 грн. та інфляційні втрати у сумі 19 376,81 грн, а також 400 000 грн. моральної шкоди.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового процесу, постановивши по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10 січня 2019 року між приватним підприємством Бріз-Д.Т.» (Позичальник) та ОСОБА_1 (Позикодавець) було укладено Договір позики № 2, предметом якого є поворотна безвідсоткова фінансова допомога, надана з урахуванням статті 1046 ЦК України в сумі 500 000 гривень.

Згідно п.1.1 Договору, Позикодавець надає Позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Позикодавець надає позику протягом двадцяти з моменту підписання цього Договору. Позика надається в безготівковій формі на банківський рахунок Позивальника (п.3.1,3.2 Договору).

Згідно до п. 4.1 Договору, строк позики становить один календарний рік з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позивальника.

09 січня 2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної (безвідсоткової) фінансової допомоги (позики) № 2 від 10.01.2019 року. Даною додатковою угодою сторони домовились продовжити термін дії Договору про надання поворотної (безвідсоткової) фінансової допомоги (позики) № 2 від 10.01.2019 року та встановити термін її повернення - 3 (три) календарних місяці з моменту підписання цієї додаткової угоди.

На виконання умов Договору ОСОБА_1 було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 500 000 грн. з призначенням платежу «фінансова допомога від ОСОБА_1 згідно договору позики від 10.01.2019 року, а саме 10.01.2019 року - 50 000 грн.; 11.01.2019 року- 200 000 грн.; 14.01.2019 року-250 000 грн.

Проте, Відповідач всупереч умов договору та у встановлений у ньому термін, позику у повному обсязі не повернув.

Так ПП «Бріз -Д.Т.» було здійснено наступні платежі: 25.02.20.20р. - 60000грн.; 15.04.2020р. - 30000грн.; 12.05.2020 р. - 30000 грн.; 11.06.2020 р. - 40000 грн.; 17.07.2020 р. - 40000 грн.; 11.09.2020 р. - 50000 грн.; 23.11.2020р.- 50000 грн.; 28.12.2020 р. - 50000 грн.; 22.02.2021 р. - 30000 грн.; 26.07.2021 р. - 30000 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, та в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що договір позики який було укладено між сторонами, відповідач в установленому порядку не оспорив з тієї підстави, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, тому даний договір є дійсним і підлягає виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Вказана норма знайшла своє відображення у правовій позиції Верховного суду України, висловленій в постанові від 27.01.2016 у справі №6-771цс15.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу стягувача, який полягає у отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

За змістом статті 1 ЗУ від 03.07.1991року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Суд приймає до уваги та погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, наданих позивачем, згідно яких інфляційні втрати від несвоєчасного погашення відповідачем боргу за період з 10.04.2020 р. по 10.02.2022 р складають 19 376,81грн. та 3% річних складають 10 189,46грн.

Позовні вимоги в частині стягнення 400 000грн. у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 611 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України та не передбачають такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди.

Укладений між сторонами у справі договір позики також не містить такого виду цивільної відповідальності.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору позики, який не містить такого виду цивільно-правової відповідальності як відшкодування моральної шкоди, а також такий вид відповідальності не встановлений законом у грошових зобов`язаннях, правові підстави для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1195,67грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Бріз-Д.Т.» () на користь ОСОБА_1 90 000грн. сума основного бору, 10 189,46грн. - 3% річних, 19 376,81грн. - інфляційні втрати.

Стягнути з приватного підприємства «Бріз-Д.Т.» () на користь ОСОБА_1 1195,67грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 30.05.2022року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Приватне підприємство «Бріз-Д.Т.», м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 25, кв. 39, .

Суддя: