ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4722/22 Справа № 1227/8971/2012 Суддя у 1-й інстанції - Юхимчук Р.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - ПАТ "СК "Універсальна") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, мотивуючи його тим, що 15 січня 2010 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «ВАЗ-111930», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та марки "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження.

Пошкоджений, внаслідок ДТП, належний ОСОБА_2 транспортний засіб марки "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований у ПАТ "СК "Універсальна" згідно договору добровільного страхування наземного транспортну №3115/213/000250 від 30 липня 2009 року. Вказували, що постановою Сєверодонецького міського суду Луганської області у справі №3-1052/10 від 23 квітня 2010 року у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано винною водія ОСОБА_1 .

Зазначали, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно звіту №0037 про оцінку автомобіля від 27 січня 2010 року та акту дефектовки, вартість відновлювального ремонту склала 223 338,57 грн. і є вищою за ринкову вартість оцінюваного транспортного засобу.

Вказували, що на підставі акту погодження вартості залишків автомобіля ОСОБА_2 та страховиком було погоджено, що вартість залишків пошкодженого транспортного засобу складає 81 760 грн., оскільки страхувальником, згідно умов договору, не було оплачено черговий страховий платіж у розмірі 2 594,38 грн., остання була вирахувана із страхового відшкодування.

На підставі зібраних документів, страховою компанією було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 82 705,01 грн.

Зазначали, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ "СК "Країна", останнім було відшкодовано понесену позивачем шкоду в межах ліміту відповідальності за страховим полісом в розмірі 24 990 грн.

Таким чином, посилаючись на вимоги статті 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 , як винної особи, на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 57 715,01 грн., що відповідає різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ "СК "Універсальна", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що договір страхування від 30 липня 2009 року діяв з урахуванням сплати страхових платежів, а саме з 31 липня 2009 року по 31 жовтня 2009 року - при першій оплаті страхового платежу, з 31 жовтня 2009 року по 31 січня 2010 року - при другій оплаті, з 31 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року - при третій оплаті страхового платежу, з 30 квітня 2010 року по 30 липня 2010 року при четвертій оплаті страхового платежу. Тобто, оскільки перша та друга оплати страхових платежів були здійснені у відповідності до п.п.1,2 та п. 1.7 договору страхування, на момент ДТП відповідний договір не був припинений, отже всі виплати були здійснені законно та є правомірними. Крім того, вважав безпідставним висновок суду першої інстанції щодо недоведеності вини відповідача у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, зважаючи на те, що в силу закону дія презумпція вини завдавача шкоди, при цьому, в постанові про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, внаслідок закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та з чиєї вини вона сталася. Так, постанова про відмову у відкритті кримінального провадження від 25 січня 2010 року містить відомості про невиконанні водієм ОСОБА_1 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зори знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, а також копією постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року у справі №3-1052/10, де у спричиненій дорожньо-транспортній пригоді винною визнано саме відповідача по справі.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ "СК "Універсальна" відповідач ОСОБА_1 не скористалася.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 57 715,01 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що 15 січня 2010 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів марки «ВАЗ-111930», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та марки "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с.17).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року по справі №3-1052/10 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КупАП, у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. За обставинами справи встановлено, що винність ОСОБА_1 у скоєні правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, встановлена та підтверджена матеріалами наявними у справі (а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що між страховиком ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" та ОСОБА_2 було укладено договір №3115/213/000250 добровільного страхування наземного транспорту (для позичальників роздрібного бізнесу ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 30 липня 2009 року (а.с.4-11).

В рамках даного договору був застрахований автомобіль марки "Mitsubishi", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Страхова сума складає 175 000 грн., страховий тариф - 5,93%, страховий платіж 10 377,50 грн. (п.п.1.4-1.6)

Пунктом 1.7 договору встановлено порядок сплати страхового платежу: 2 594,38 грн. по 31 липня 2009 року, 2 594,38 грн. по по 31 жовтня 2009 року, 2 594,38 грн. по 31 січня 2010 року, 2 594,38 грн. по 30 квітня 2010 року.

Сума франшизи по ризикам А1-А5 складає 875 грн., по ризику Б складає 8 750 грн. (п.1.8).

Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 31 липня 2009 року до 24 год. 00 хв. 30 липня 2010 року (п.1.14).

Особи, які мають право керувати транспортним засобом: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (п.1.9).

Згідно умов даного договору вигодонабувачем за договором є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"

19 січня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "СК "Універсальна" із заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 30 липня 2009 року (а.с.13).

25 січня 2010 року було здійснено огляд транспортного засобу "Мітсубісі", реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що складено відповідний акт (а.с.43-43 зворот).

Звітом про оцінку автомобіля "Mitsubishi-Outlander", реєстраційний номер НОМЕР_3 , №0037 від 27 січня 2010 року встановлено, що ринкова вартість досліджуваного автомобіля складає 174 432 грн.; вартість матеріального збитку складає 174 432 грн. (а.с.17-25).

Між страховиком та страхувальником ОСОБА_2 було погоджено, що вартість залишків пошкодженого автомобіля складає 81 760 грн., про що сторонами складено відповідний акт (а.с.46).

13 травня 2010 року було складено страховий акту № про відшкодування збитків, яким разом із розрахунком було встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 82 705,01 грн. (а.с.47-48).

З платіжного доручення №9287 від 19 травня 2010 року вбачається, що страховиком ПАТ "СК "Універсальна" було повністю виплачено страхове відшкодування в розмірі 80 110,63 грн. з вирахуванням суми останнього страхового платежу (а.с.20).

Відповідно до рахунку-фактури №723 від 12 грудня 2018 року вартість послуг оцінки СПД ОСОБА_4 склала 914 грн. (а.с.34) .

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/5188724 було застраховано транспортний засіб марки «ВАЗ-111930», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі строком дії з 00 год. 00 хв. 13 березня 2009 року по 12 березня 2010 року включно із лімітом відповідальності за заподіяну шкоду на одного потерпілого в розмірі 25 500 грн. та розміром франшизи в 510 грн. (а.с.51).

22 червня 2011 року ПАТ "СК "Універсальна" звернулася до ПАТ "СК "Країна" із заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу (а.с.52-53).

21 вересня 2011 року між ПАТ "СК "Універсальна" та ПАТ "СК "Країна" було укладено угоду про проведення заліку взаємних однорідних вимог до договорів (полісів) ПАТ "СК "Універсальна" №ВВ/9587564; ВС/7565151; ВЕ/0345024 та до договору (полісу) ПАТ "СК "Країна" ВС/5188724 та на підставі статті 601 ЦК України сторони провели залік взаємних однорідних вимог на 24 264,98 грн. (а.с.54-55).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що страхувальник за договором страхування №3115/213/000250 від 30 липня 2009 року не сплатив черговий платіж за договором у розмірі 2 594,38 грн., отже на момент ДТП відповідний договір був фактично припинений на підставі п.4.2 вказаного договору. Крім того, вказував, що згідно наданої позивачем постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року по справі №3-1052/10 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КупАП, у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. І хоча в мотивувальній частині судового рішення і зазначено про винність у вказаній дорожньо-транспортній пригоді саме ОСОБА_1 , в той же час, резолютивна частина дійсного рішення відомостей про винність останньої чи покладення на неї обов`язку по відшкодування шкоди не містить.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 16 жовтня 2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ "СК "Універсал".

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "СК "Універсал" відмовлено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16 жовтня 2013 року, справу направлено для продовження розгляду до апеляційної інстанції.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_2 , в порядку суброгації.

Колегія суддів не залишає поза увагою той факт, що звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач, в обґрунтування підстав позову, посилався на статтю 1191 ЦК України та визначав предметом дійсного позову відшкодування шкоди в порядку регресу, в той час як виниклі між сторонами відносини є за своєю суттю суброгацією.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що саме по собі неправильне застосування позивачем норм законодавства, що підлягають застосуванню в дійсних правовідносинах, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони»). При цьому, самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, враховуючи, що відповідальність потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 була застрахована згідно договору добровільного страхування №3115/213/000250 від 30 липня 2009 року, страховиком на підставі заяви страхувальника було складено страховий акт та виплачено страхове відшкодування, яке за заявою було погоджено між сторонами, враховуючи, що саме відповідач як особа винна у вчиненні ДТП в силу вимог статті 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ПАТ "СК "Універсальна" з урахуванням виплаченого страхового відшкодування страховиком відповідача - ПАТ "СК "Країна", колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позову ПАТ "СК "Універсальна" та необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

Щодо доводів суду першої інстанції щодо припинення дії договору добровільного страхування №3115/213/000250 від 30 липня 2009 року на час дорожньо-транспортної пригоди, та у зв`язку з цим відсутності підстав для виплату потерпілому страхового відшкодування позивачем, колегія судді вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Так, договором добровільного страхування наземного транспорту від 30 липня 2009 року було визначено, що загальна сума страхового платежу 10 377,50 грн. (п.1.6 договору).

При цьому, пунктом 1.7 договору сторони погодили порядок сплати страхового платежу, а саме сплату його 4 частинами до дати встановленої у договорі: 2 594,38 грн. по 31 липня 2009 року, 2 594,38 грн. по по 31 жовтня 2009 року, 2 594,38 грн. по 31 січня 2010 року, 2 594,38 грн. по 30 квітня 2010 року.

Строк дії договору встановлений з 00 год. 00 хв. 31 липня 2009 року до 24 год. 00 хв. 30 липня 2010 року (п.1.14).

Відповідно до розділу 4 договору, яким визначено строк та територія дії договору вбачається, що договір набуває чинності з 00 год. 00 хв. дня, визначеного пунктом 1.14 договору, як дата початку строку дії договору, але не раніше моменту сплати страхувальником страхового платежу, і діє до 24 год. 00 хв. дня, зазначеного в п.1.14 договору, як дата закінчення договору (п.4.1).

У випадку несплати страхового платежу (чергової частини страхового платежу) в обсязі і строк, визначені п.1.7 та 1.10 договору, дія договору призупиняється (страховий захист не надається), починаючи з 00 годин дня наступного, за днем, визначеним в п.1.7 та 1.10 договору, як дата сплати відповідної частини страхового платежу. Дія договору поновлюється з 00 год. дня, наступного за днем сплати чергової частини страхового платежу, при цьому, дата закінчення строку дії договору залишається незмінною. Якщо страхувальник не сплатить страховий платіж протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем, зазначеним в п.1.7 та 1.10 договору як дата сплати чергового страхового платежу, договір страхування вважається припиненим і не підлягає поновленню.

Згідно зі статтею 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до частини третьої статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України).

Так, досліджуючи відповідний договір добровільного страхування вбачається, що сторони погодили, що загальний страховий платіж на суму 10 377,50 грн. було поділено на частини із визначенням черговості їх сплати. При цьому, колегія суддів, здійснюючи аналіз норм договору, погоджується з доводами апелянта, що договір страхування від 30 липня 2009 року діяв з урахуванням сплати страхових платежів, а саме з 31 липня 2009 року по 31 жовтня 2009 року - при першій оплаті страхового платежу, з 31 жовтня 2009 року по 31 січня 2010 року - при другій оплаті, з 31 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року - при третій оплаті страхового платежу, з 30 квітня 2010 року по 30 липня 2010 року при четвертій оплаті страхового платежу.

Отже, сама по собі сплата страхового платежу його частинами не може бути підставою для висновку про припинення дії договору страхування.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 4 статті 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, сама по собі чинність договору страхування від 30 липня 2009 року не була предметом дійсного спору, а тому і не підлягала доказуванню позивачем, при цьому, відповідачем будь-які заперечення щодо його дії на час дорожньо-транспортної пригоди не подавалися, що у свою чергу не покладало на позивача обов`язку надання додаткових доказів на підтвердження його чинності на час ДТП.

Відповідно до частини 4 статті 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Окремо, колегія суддів звертає увагу, що усвідомлюючи підстави для прийняття судом рішення про відмову у позові, останнім до апеляційної скарги вже було подано копії виписок по особовим рахунка, яка підтверджують факт внесення страхувальником чергових страхових платежів у встановлений договором строк.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відсутності доказів встановлення вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 82 ЦПК України регламентує підстави звільнення від доказування.

Так, частина на 4 статті 82 ЦПК України встановлює, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5).

Відповідно до статті 280 КупАП, в редакції чинній на час розгляду судом адміністративного матеріалу, вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 38 КупАП вбачається, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно пункту 7 абзацу 1 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, з аналізу норм вищевказаного законодавства, колегія суддів доходить висновку, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу є лише підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення та як наслідок уникнення особи від накладення на неї адміністративного стягнення, в той же час не позбавляє суд обов`язку під час ухвалення відповідного процесуального рішення від встановлення обставин, що підлягають встановленню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Так, наявна у справі постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року по справі № 3-1052/10 встановила, що за обставинами справи винність ОСОБА_1 у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП встановлена та підтверджена матеріалами наявними у справі.

Відомості про оскарження дійсної постанови в матеріалах справи відсутні.

Отже, наведені у дійсній постанові відомості є преюдиційними для суду під час розгляду дійсної справи та окремому доказуванню не підлягає.

Доказів з метою спростування дійсних висновків суду відповідачем по справі не надавалося.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ПАТ "СК "Універсальна".

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача на користь ПАТ "СК "Універсальна" підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову в розмірі 577,15 грн., а також за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 288,58 грн., а всього 865,73 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" матеріальну шкоду в розмірі 57 715 (п`ятдесят сім тисяч сімсот п`ятнадцять) грн.01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" судовий збір в розмірі 865 (вісімсот шістдесят п`ять) грн. 73 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.