Справа № 459/3042/19 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2527/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пущик Н.А., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Білевич Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 459/3042/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Білевич Христини Орестівни на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Просить визнати неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, оприлюднену та поширену в мережі інтернет на персональній сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі «Фейсбук»про те, що вона, ОСОБА_1 , обдурює людей, підписує умови завдатку на корисних для себе умовах, не повертає кошти, працює без реквізитів та умови, які пропонуються клієнтам не мають юридичної сили та зобов`язати відповідачку протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростовувати поширену нею неправдиву інформацію у формі інформаційного повідомлення, стягнути моральну шкоду за поширення неправдивої інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію у розмірі 10000 грн. та судовий збір.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , оприлюднену та поширену ОСОБА_2 у мережі інтернет 03.10.2019 року на персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук».

Зобов`язано відповідачку протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростовувати поширену нею неправдиву інформацію у формі інформаційного повідомлення.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Білевич Х.О..

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд задовольнив вимоги позивачки, вважаючи інформацію поширену відповідачкою недостовірною, при цьому суд не визначив характер такої інформації та не з» ясував, чи є вона фактичним твердженням,чи оціночним судженням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності і дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Інформація, викладена в соціальній мережі «Фейсбук», є оцінкою дії позивачки, власниці квартири та її «представника», пов`язаних з продажем квартири. Ці висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, адже вони зроблені при реалізації відповідачкою свободи вираження поглядів. Критичні зауваження справді були спрямовані проти дій позивачки та власниці квартири (в тому числі її представника) і тут йдеться не про право поширювати інформацію, а про свободу вираження поглядів та про право відповідачки повідомляти свою позицію. Факти, на яких відповідачка грунтувала свої оціночні судження, були незаперечними і підтверджуються позивачкою. Суд прийшов до помилкового висновку, що інформація про те, що «агенція працює без своїх реквізитів та печаток» є недостовірною і спростовується тим фактом, що позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець. Позивачка справді зареєстрована як ФОП ОСОБА_1 , однак, жодного відношення до АН «Успіх» не має. В єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа з назвою АН «Успіх» - відсутня. Докази реєстрації АН «Успіх» у встановленому законом порядку та наявності реквізитів і печатки АН «Успіх» в матеріалах справи відсутні.

Також зазначає, що позивачка не надала жодних доказів того, що внаслідок публікації від неї відмовилися клієнти і вона втратила свій дохід, так само як і не надала доказів відвідування нею психолога.

Просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем ОСОБА_1 надано відзив.

У відзиві позивач зазначає, що не погоджується з позицією відповідача, що інформація поширена відповідачем ОСОБА_2 відносно неї є оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Поширена відповідачем ОСОБА_2 неправдива інформація завдала її моральних страждань, оскільки вона втратила клієнтів, відчула відносно себе серед оточення недовіру, приниження, злорадство.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Білевич Х.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Пущик Н.А.,вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі Facebook на сторінці « ОСОБА_2 » було розміщено допис такого змісту: «Увага! В Соснівці продається квартира АДРЕСА_1 . Люди будьте обережні!!!!! Власниця квартири ОСОБА_3 , яка проживає за кордоном. Шахрайка. В квартирі було прописано четверо людей. Я шість місяців чекала на переписку цієї квартири, яка так і не відбулась. Агенція, через яку вона продає цю квартиру, знаходиться в місті Червонограді. Агенція «Успіх», пані ОСОБА_1 дурять людей !!!!! Агенція підписує умови завдатку корисні для себе. З великим трудом повернули мені гроші. Агенція працює без своїх реквізитів і печаток, умови, які підписуються ніякої юридичної сили і відповідальності не мають. Минайте агенцію « Успіх » далекою дорогою, попереджайте своїх знайомих.»

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно положень ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право..

За змістом статей 11,15 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно положень статті 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині позовних вимог поширення відовідачем ОСОБА_2 недостовірної інформації, суд першої інстанції виходив із балансу конституційних прав на свободу думки та слова, правом вільного вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте та сімейне життя, судовим захистом на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює як ФОП, вид діяльноті «Агенство нерухомості» (а.с.11-14), а тому інформація відповідача щодо неї як Агенції нерухомості «Успіх», яка працює без реквізитів і печаток є недостовірною, що судом першої інстанції належно встановлено.

Щодо твердження відповідача « Агенція » підписує умови завдатку корисні для себе. З великим трудом повернули мені гроші» також є недостовірною, оскільки відповідачка не укладала та не підписувала з позивачем угоди. Всі домовленості щодо послуг з приводу квартири АДРЕСА_1 мали місце між позивачем та ОСОБА_5 , яка була представником власниці квартири ОСОБА_3 та з якою був підписаний акт виконаних робіт (а.с. 15-17). Із відповідачем ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 угоди про надання послуг чи інші відсутні.

Саме між представником продавця-власниці квартири ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 18.03.2019 року було укладено договір завдатку, який у подальшому був повернений відповідачці за домовленістю із ОСОБА_3 , незважаючи на те, що згідно пояснень представника позивача адвоката Пущик Н.А., ОСОБА_2 проживала у зазначеній вище квартирі пів року без будь-яких оплат як за проживання так і за комунальні послуги.

Суд першої інстанції, виходячи із змісту інформації, із стилю її викладу та вжитих мовно-стилістичних слів правильно зазначив, що такі не є судженням, а викладом фактичних даних в розумінні ст.30 Закону України «Про інформацію». Відтак, доводи апеляційної скарги щодо зазначених висловлювань в адресу позивача, де чітко зазначено її прізвище та вислови «дурять», з великим трудом повернули гроші, працює без реквізитів і печаток, умови не мають юридичної сили - фактичні твердження, які не можна вважати критикою чи оціночними судженнями відповідача. Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначеним відповідачка відобразила неправдиво фактичні обставини роботи позивача, що не знайшло свого підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Зазначеної інформації, повідомленої на сторінці соціальної мережі, було достатньо для того, щоб підірвати ділову репутацію ФОПа, де у невеличкому містечку один другого знає в «лице». Окрім цього, зазначена інформація принижує честь і гідність працівника, зокрема, ОСОБА_1 , яка згідно пояснень її представника адвоката Пущик Н.А. старалася працювати, мала авторитет, повагу серед оточення та успіхи в порівнянні з іншими агенціями, сама виховує двох дітей, і раптом такі відомості, які і без підтверджень психолога чи лікарів, достатні для того, щоб розуміти ті переживання, приниження, виправдовування серед родичів, колег, сусідів, які пережила позивач.

Згідно ч.7 ст.277 ЦК спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

По різному можна розцінювати і твердження відповідачки « Шахрайка ». Оскільки із змісту інформації таке стосується як ОСОБА_3 так і позивача ОСОБА_1 , оскільки думка відповідача, її наміри висвітлені одним стверджувальним словом, а далі по тексту розкривається зміст фактичних обставин щодо роботи позивача ОСОБА_1 , а в сукупності зазначеною інформацією відповідач завдала моральної шкоди позивачу.

Згідно із ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE № 4909/ 94, g 50, ОСПЛ від 10.02.2010 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України суд апеляційної

інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Білевич Христини Орестівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19.01.2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк