РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2022 р. м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Оверко Я.Б.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих коштів(грошових коштів) -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти безпідставно отриманої допомоги з безробіття в сумі 3 808,13 гривень та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи і йому надано статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви. За час перебування на обліку як безробітний ОСОБА_2 отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 09.03.2020 року по 14.09.2020 року в сумі 53 139,25 гривень. 21.09.2020 року ОСОБА_2 лише проінформував Львівський міський центр зайнятості про здійснення ним державної реєстрації фізичної особи підприємця, що підтверджується даними відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 02.09.2020 року проведено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_1 ). В результаті того, що ОСОБА_2 своєчасно (протягом трьох робочих днів) не повідомив спеціалістів центру зайнятості про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, відповідно безпідставно отримував матеріальне забезпечення на випадок безробіття за період з 02.09.2020 року по 14.09.2020 року в сумі 3 808,13 гривень, оскільки відносився до зайнятого населення. У зв`язку з чим, Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу повідомлення про відшкодування коштів в сумі 3 808,13 гривень, однак відповідач направив відповідь на повідомлення № 10-5142/20 від 28.10.2020 з інформацією про те, що він не порушив ст. 45 ч.1 п.9 Закон України «Про зайнятість населення» та не мав умислу у невиконанні свої обов`язків. Оскільки відповідач добровільно не повернув кошти у розмірі 3 808,13 гривень, а тому змушені звернутись до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов заперечив повністю та пояснив, що він з 02.09.2020 року не був зайнятою особою, а тільки з 18.09.2020 року, а саме в день коли він отримав на руки завірену «книгу обліку доходів» і «Витяг з реєстру платників єдиного податку». Після чого, 21.09.2020 року він повідомив позивача про дану обставину. Таким чином вважає, що він не порушив ст. 45 ч.1 п.9 Закон України «Про зайнятість населення» та не мав умислу у невиконанні свої обов`язків. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.44 вказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Статтею 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що «до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством, особи які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств тощо…».

Відповідно до п.4 ч.1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

За ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Зважаючи на вказані вимоги закону неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 545/164/17-ц (номер судового провадження №61-26934св18).

Відповідно до п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248 (далі - Порядок), у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Згідно п. 7 вказаного Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Отже, неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною, свідчить про невиконання нею своїх обов`язків та є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Судом встановлено, що 02.03.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У даній заяві ОСОБА_2 підтвердив, що що «…не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності…» та ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття.

За час перебування на обліку як безробітний ОСОБА_2 отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 09.03.2020 року по 14.09.2020 року в сумі 53 139,25 гривень.

Так, 21.09.2020 року відповідач проінформував Львівський міський центр зайнятості про здійснення ним державної реєстрації фізичної особи підприємця, що підтверджується даними відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що саме з 02.09.2020 року проведено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В результаті того, що ОСОБА_2 своєчасно (протягом трьох робочих днів) не повідомив спеціалістів центру зайнятості про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, відповідно безпідставно отримував матеріальне забезпечення на випадок безробіття за період з 02.09.2020 року по 14.09.2020 року в сумі 3 808,13 гривень, оскільки відносився до зайнятого населення.

На підтвердження досудового врегулювання спору позивач надав суду доказ про те, що звертався до відповідача з повідомленням про відшкодування коштів в сумі 3 808,13 гривень., проте така залишилась без задоволення.

Крім цього, відповідачем по справі не було надано доказів на спростування твердження позивача та доказів, що містять матеріали справи про факт порушення відповідачем статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач не повідомив своєчасно (протягом трьох робочих днів) спеціалістів позивача про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, тому починаючи з 02.09.2020 року по 14.09.2020 року відповідач безпідставно отримував допомогу по безробіттю, то суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 3 808,13 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 270 гривень.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353, 430 ЦПК України -

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського центру зайнятості кошти в сумі 3 808,13 гривень, що були йому виплачені як допомога по безробіттю за період з 02.09.2020 року по 14.09.2020 року та 2 270 гривень судового збору, а всього разом 6 078,13 гривень,

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач: Львівський міський центр зайнятості, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 122.

Відповідач: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення - 30.05.2022 року.

Суддя: Мартинишин М.О.