ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/39/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/883/20 Категорія: 304010000 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Вознесенської сільської ради» Золотоніського району Черкаської області на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2021 року (повний текст судового рішення виготовлено 18 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування наказів про оголошення догани та про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, посилаючись на порушення останнім її трудових прав, що виявилося у такому.

Наказами № 30 від 19.03.2020 та № 32 від 20.03.2020 їй було оголошено догани за порушення трудової дисципліни, а наказом № 9 від 23.03.2020 її було звільнено з посади підсобного робітника відділення стаціонарного догляду за систематичне невиконання трудових обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Накази про догану і про звільнення позивачка вважає незаконними, оскільки трудову дисципліну вона не порушувала, їй не було запропоновано надати пояснення з приводу порушень, а з наказами про оголошення доган її не було ознайомлено.

Про існування наказів про оголошення догани вона дізналася 23.03.2020 і відразу написала пояснюючу записку, в якій повідомила про те, що нікого з підопічних вона не примушувала до виконання роботи, яка належить до її посадових обов`язків, а одна з підопічних сама з власної волі робить імпровізовану мітлу та підмітає тротуари. Заборона їй це робити призводить до негативних наслідків у поведінці підопічної. Також зазначала, що зранку 19 березня 2021 року вона була 2 години відсутня на роботі з дозволу медичної сестри.

У позові просила визнати незаконними та скасувати накази відповідача № 30 від 19.03.2020, № 32 від 20.03.2020 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та № 9 від 23.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 , поновити її на посаді підсобного працівника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання, стягнути на її користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 24.03.2020 по дату поновлення її на роботі та судові витрати.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано Накази Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області №30 від 19.03.2020 та №32 від 20.03.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано Наказ Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області №9 від 23.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра Комунальної установи.

Стягнуто з Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89856,00 грн. без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідачем не було доведено, що позивачка була відсутня на робочому місці більше трьох годин без поважних причин, і те, що вона була проінформована про встановлення робочого часу, тим самим даний факт не може розцінюватися як факт порушення трудової дисципліни. Крім того, суд зазначив, що оскаржувані накази не відповідають вимогам трудового законодавства, зокрема у них не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків. Тому за висновком суду, оголошення доган ОСОБА_1 відповідно до наказів №30 від 19.03.2020 та №32 від 20.03.2020 є незаконним, тому дані накази підлягають до скасування.

Так як накладення дисциплінарних стягнень є незаконним, тому наказ про звільнення ОСОБА_1 №9 від 20.03.2020 є також незаконним, оскільки суд встановив відсутність повторного невиконання обов`язків та накладення законного та обґрунтованого дисциплінарного стягнення на позивача.

Крім того, в оскаржуваному наказі про звільнення відсутнє будь-яке зазначення про те, яке саме порушення було допущено ОСОБА_1 та слугувало підставою для звільнення. Відповідач не надав доказів про те, що позивачка була повідомлена про трудові обов`язки, які були нею порушені згідно наказу про звільнення № 9 від 23.03.2020.

Дійшовши висновку про незаконність звільнення позивачки, суд відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 стягнув з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2020 по 13.10.2021 (день ухвалення судового рішення), тобто за 390 днів в сумі 89856,00 грн., виходячи с середньоденного заробітку в розмірі 230,40 грн.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку роботодавцем.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що процедура ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового обов`язку є обов`язковою, однак ст. 29 КЗпП України не виключає і усний варіант ознайомлення. Той факт, що позивачка працює у відповідача з 2017 року, свідчить про те, що з правилами вона була ознайомлена в перший день трудової діяльності на даному підприємстві. Це підтверджується її підписом на наказі про прийом на роботу. Позивачка не надала належні докази узгодження її відсутності на робочому місці зі своїм безпосереднім керівником. Тому відсутність на роботі 20.03.2020 протягом двох годин є порушенням трудової дисципліни і підставою для винесення догани.

Бездіяльність позивачки призвела до отримання першої догани 19.03.2020, так як вона належним чином не виконувала свої обов`язки з прибирання прибудинкової території.

Суд не взяв до уваги грубе порушення позивачкою Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яке полягало в тому, що вона відвідувала місця прийняття і приготування їжі для людей похилого віку (жителів Центру). Таке порушення було підставою для наступної догани.

Звільнення позивачки відбулось з дотриманням законодавчо визначеної процедури.

Всупереч висновкам суду, встановлення вини працівника не має значення для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Суд порушив норми процесуального права, не дотримавши строки розгляду справи.

Мотивувальна частина рішення не містить математичні розрахунки стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилаючись на незаконність рішення з вказаних ним доводів, відповідач просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погодилась з її доводами та просила залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що становить принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

З матеріалів справи вбачаються такі фактичні обставини.

За відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 наказом № 30 від 27.04.2018 була переведена на посаду підсобного працівника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра в Комунальну установу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області (а.с. 18).

Наступний після цього запис внесено 23.03.2020, відповідно до якого наказом № 9 від 23.03.2020 позивачка звільнена з посади підсобного працівника відділення стаціонарного догляду за систематичне невиконання трудових обов`язків (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Наказом директора КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області № 30 від 19.03.2020 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (передоручення виконання своєї роботи іншій особі). Підставою зазначено: Пояснення ОСОБА_1 від 19.03.2020.

Наказом директора КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області № 32 від 20.03.2020 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни (запізнення на роботі). Підставою зазначено: акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та пояснення ОСОБА_1 від 19.03.2020.

Наказом директора КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області № 9 від 23.03.2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади підсобного працівника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра 23.03.2020 у зв`язку з систематичним невиконанням трудових обов`язків (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Підставою зазначено: накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності № 30 від 19.03.2020 та № 32 від 20.03.2020, пояснююча записка ОСОБА_1 від 23.03.2020 року.

Рішенням Золотоніської районної ради № 2-26/VIII від 24 грудня 2020 року ухвалено до 01 січня 2021 року безоплатно передати в комунальну власність Вознесенської об`єднаної територіальної громади на баланс Вознесенської сільської ради Комунальну установу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області.

Рішенням Вознесенської сільської ради № 5-1/VIII від 30 грудня 2020 року прийнято в комунальну власність Комунальну установу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області та перейменовано на Комунальну установу «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2021 замінено відповідача Комунальну установу «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в Золотоніському районі» Золотоніської районної ради Черкаської області на правонаступника - Комунальну установу «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.

Правомірність притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності підлягає встановленню шляхом перевірки законності видачі наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, фактів невиконання обов`язків, покладених на позивачку трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність сукупності таких умов:

- порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності;

- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним;

- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

- з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (Провадження № 11-914заі19)

За правилами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У відповідності до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц (провадження № 61-35225св18), від 18 березня 2020 року у справі № 484/2962/17 (провадження № 61-3225св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що відповідач не довів належними і допустимими доказами підстави застосування до позивачки дисциплінарних стягнень у вигляді доган та відповідно звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, не зазначив в оспорюваних наказах конкретних посилань на суть вчинених порушень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що перший наказ про догану є незаконним, оскільки підставою для її винесення є порушення трудової дисципліни (передоручення виконання своєї роботи іншій особі), тоді як в ході судового розгляду відповідач не довів, що позивачка примушувала сторонню особу (підопічну ОСОБА_2 ) виконувати трудові обов`язки позивачки, зокрема, підмітати подвір`я. Зокрема, не відібрано пояснення від самої ОСОБА_2 та не надано доказів неможливості відібрання у неї пояснень.

Підставою для винесення другої догани зазначено запізнення позивачки. В акті від 19.03.2020 зафіксовано, що ОСОБА_1 19.03.2020 була відсутня на робочому місці протягом двох годин (з 08:00 до 10:00).

Оцінюючи таку підставу звільнення, колегія суддів враховує, що відповідач не надав суду докази про ознайомлення позивачки з режимом роботи в установі, зокрема, не доведено, що робочий день ОСОБА_1 розпочинається з 08:00. В робочій інструкції підсобного робітника, з якою ознайомлена ОСОБА_1 , відомості про режим роботи відсутні. Крім того, апеляційний суд зауважує, що запізнення 19.03.2020 зафіксовано лише одного разу, позивачка надавала пояснення з приводу цього запізнення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що оспорювані накази про оголошення догани в порушенням вимог трудового законодавства не містять які конкретно пункти посадової інструкції підсобного робітника чи правил внутрішнього трудового розпорядку порушено в даному випадку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка в усному порядку була ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи всі обставини в сукупності, що є необхідним під час обрання виду стягнення, колегія суддів вважає, що відсутні достатні підстави для дисциплінарної відповідальності, оформленої наказом про оголошення догани від 20.03.2020. А тому, вимоги про визнання наказів про оголошення доган правомірно задоволені судом першої інстанції.

Отже з огляду на викладене, апелянт не спростував висновки суду першої інстанції щодо порушення роботодавцем процедури оголошення доган.

ОСОБА_1 звільнено за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що звільнення за такою підставою можливе лише у випадку наявності у працівника непогашеного заходу дисциплінарного стягнення, що передувало звільненню.

Судом встановлено, що притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган від 19.03.2020 та від 20.03.2020 було здійснено з порушенням закону, що є підставою для скасування наказу про оголошення догани.

Доказів застосування до позивачки інших заходів дисциплінарного стягнення, що передувало звільненню, суду не надано. А отже, підстави для звільнення саме за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відсутні.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що наказ № 9 від 20.03.2020 про звільнення також є незаконним та підлягає скасуванню.

Визнавши незаконними дії та рішення роботодавця щодо звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позов розглядався більше одного року не з вини позивачки, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Розмір такого стягнення обчислено судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна заробітна плата обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

За результатами перевірки колегією суддів розрахунків суду першої інстанції при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу не встановлено порушень. Так суд правильно застосував період вимушеного прогулу з 24.03.2020 (наступний після звільнення день) та до 13.10.2021 (день ухвалення рішення про поновлення на роботі), в цьому періоді 390 робочих днів. Середньоденна заробітна плата також обрахована відповідно до Порядку №100 та вірно визначена в розмірі 230,40 грн. = 4723 грн. х 2 : 41 день (21 в січні, 20 в лютому 2020 року).

Тому колегія суддів вважає правильним вирішення цього спору у повному обсязі, суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та застосував закон, який їх регулює, достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Посилання відповідача на тривалий розгляд справи не може бути єдиною підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, з матеріалів справи та з протоколів судового засідання вбачається, що судові засідання переважно переносились за клопотанням сторони відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Вознесенської сільської ради» Золотоніського району Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.

Судді