Справа №466/3504/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Позивач ? Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, )

до

Відповідач ? ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов?язати відповідача повернути об?єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 12,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 17.01.2018 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-10927-18. Згідно даного договору, позивач здав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 12,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням приміщень ? для господарських потреб. Окрім того, термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні: з 17 січня 2018 р. до 16 січня 2021 р.

Позивач посилається на те, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

У позові зазначено, що згідно п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 03.06.2020 р., орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди, не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, аналогічне положення містить ч. 3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Окрім того, посилаючись на абз. 2 п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 03.06.2020 р., позивач вказує, що якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди, повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв?язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Позивач також зазначає, що відповідно до укладеного договору, у разі відсутності заяви однією із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Оскільки, ОСОБА_1 не подав заяву про продовження договору оренди у встановлений строк, тобто до 16.10.2020 р., то Управління комунальної власності листом №2302-вих-90303 від 13.11.2020 р. повідомило відповідача про те, що договір оренди №Ш-10927-18 від 17.01.2018 р. буде припинено 16.01.2021 р., у зв?язку із закінченням його дії, та листом №2302-вих-3542 від 20.01.2021 р. повідомило, що договір оренди закінчився та продовжуватись більше не буде, вказавши на обов?язок відповідача негайно звільнити орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості ? погасити її в повному обсязі.

Таким чином, позивач вважає, що договір було припинено, у зв?язку із закінченням терміну його дії 16.01.2021 р.

Позивач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди, орендар зобов?язаний протягом трьох робочих днів, з дати припинення договору, повернути орендоване майно в порядку, визначеним договором оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що об?єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням ? балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1 цього договору (закінчення терміну дії цього договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4 договору, при передачі об?єкта оренди складається акт здачі ? приймання.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у позові зазначає, що ОСОБА_1 свого обов?язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні, тому позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов?язання повернути об?єкт оренди шляхом виселення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання призначене на 19.05.2022 року, учасники справи не з`явилися.

Представником позивача подано клопотання про проведення розгляду справи у її відсутності та зазначено, що позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі.

Відповідач повторно до суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, відповідач скерував до суду чергове клопотання у якому просив відкласти розгляд справи, в даному випадку у зв`язку з післяопераційною реабілітацією матері.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З матеріалів справи вбачається, що судові засідання у справі відкладалися неодноразово, у зв`язку із задоволенням клопотань відповідача про відкладення розгляду справи. Зокрема, матеріали справи містять клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2021 року, у якому останній просить відкласти судове засідання у зв`язку із станом здоров`я; клопотання від 29.11.2021 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із перенесеною хворобою; клопотання від 23.12.2021 року про відкладення судового засідання у зв`язку із погіршенням стану здоров`я; клопотання від 31.01.2022 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із загостренням хвороби; клопотання від 13.04.2022 року про відкладення у зв`язку з перебуванням відповідача у іншій області; клопотання від 19.05.2022 року про відкладення судового засідання у зв`язку з післяопераційною реабілітацією матері відповідача. Водночас, на підтвердження поважності своїх неявок у судові засідання ОСОБА_2 не надано жодного доказу, окрім копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3488 долученої до клопотання про відкладення розгляду справи від 29.11.2021 року.

Своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, також суду не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника. Таким чином, неможливості прибути в судове засідання відповідачем належними доказами не доведено.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі (понад рік), забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання та суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання та висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка (в даному випадку неодноразова) учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача та його уповноважених представників судом не встановлена, зокрема не підтверджена належними та допустимими доказами, як і не встановлена неможливість відповідача забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні, відповідачу надавалася можливість реалізувати своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві, подачу інших доказів, окрім наявних у матеріалах справи, протягом часу судового провадження, з врахуванням тривалості провадження у справі, з метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Також суд враховує, що Указом № 64/2022 Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов?язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Суд встановив, що 17.01.2018 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-10927-18. Згідно даного договору оренди та Акту приймання-передачі від 17.01.2018 року, позивач здав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 12,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2 Договору оренди, цільове призначення приміщень ? для господарських потреб.

Згідно п. 4.1 договору, термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні: з 17 січня 2018 р. до 16 січня 2021 р. включно.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до положення частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що встановлено частиною 1 статті 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Однією з умов припинення договору оренди відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є закінчення строку, на який його укладено.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічне положення наведено у п.4.7. Договору оренди № Ш-10927-18 від 17.01.2018 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 .

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вищенаведених норм законодавства та умов укладеного договору оренди, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення «Про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди» № 2302-вих-90303 від 13.11.2020 року, в якому орендодавець повідомив, що термін дії договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 17.01.2018 року № Ш-10927-18 за адресою: АДРЕСА_2 закінчується 16.01.2021 року. Оскільки орендар не подав заяву на продовження договору оренди у визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна», позивач вказав, що договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 17.01.2018 року № Ш-10927-18 за адресою: АДРЕСА_2 буде припинено 16.01.2021 року. Водночас, у даному повідомлені зазначено про обов`язок орендаря звільнити орендоване приміщення та повернути його балансоутримувачу у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі до 16.01.2021 року та провести до моменту припинення договору повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборгованості-погасити її у повному обсязі. Дане повідомлення було скеровано Управлінням комунальної власності ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням, що підтверджується списком рекомендованих відправлень від 17.11.2020 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

Також, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення «Про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди» № 2302-вих-3542 від 20.01.2021 року у якому позивач зазначив про те, що термін дії договору оренди від 17.01.2018 року №Ш-10927-18 за адресою: АДРЕСА_2 закінчився 16.01.2021 року та продовжуватись не буде, у зв`язку з чим орендар зобов`язаний негайно звільнити орендоване приміщення та повернути його балансоутримувачу у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі та провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборгованості-погасити її у повному обсязі. Дане повідомлення також було скеровано Управлінням комунальної власності ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням, що підтверджується списком рекомендованих відправлень від 21.01.2021 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про достовірність твердження позивача про те, що договір оренди від 17.01.2018 року № Ш-10927-18 за адресою: АДРЕСА_2 , було припинено, у зв`язку із закінченням терміну його дії, оскільки позивачем було скеровано відповідачу вищенаведені повідомлення, у передбачений строк.

Наведене також вказує на те, що позивач, являючись фактичним власником нерухомого майна, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та умов договору висловив свою позицію щодо подальшої долі цього майна, зокрема відсутність намірів на продовження дії відповідного договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Пунктом 10.1 Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-10927-18 від 17.01.2018 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

З вищенаведеного вбачається, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Фактично з цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 9.3 Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-10927-18 від 17.01.2018 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних у п. 9.1 цього договору (закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4 договору, при передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами.

Позивачем було вжито усіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про припинення договору оренди та обов`язок останнього повернути орендоване майно на підставі акту приймання-передачі. Водночас, відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна та оформлення повернення наймачем орендованого майна шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі нерухомого майна після закінчення дії договору. Докази виконання вказаного обов`язку відповідачем до суду не подано. Матеріали справи також не містять доказів вчинення Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від ОСОБА_1 після закінчення строку дії договору, або ухилення орендодавця від підписання акту приймання-передачі майна та відповідачем не подавалися.

Більше того, відповідач будучи обізнаним у наведених вище умовах договору оренди, адже є його стороною та особисто його підписав, а також будучи обізнаним про наявність даної позовної заяви на розгляді у суді, протягом тривалого проміжку часу (понад рік) не подав суду жодного доказу на спростування доводів позивача або доказів, які ставлять наведені вище доводи позивача під сумнів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 12,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2270 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ? Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ).

Відповідач ? ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 24 травня 2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.