КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/15097/21

номер провадження №22-ц/824/4181/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року / ОСОБА_4 /

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Качай гроші» про визнання недійсним кредитного договору №00-521319 від 21.11.2019 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 131-136/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, не витребувано докази, на які посилався позивач у позові щодо дій з номером телефону позивача, геолокації сім карти, втручання у її діяльність, надання інформації щодо її перевипуску. Наголошував також і на тому, що гроші було перераховано на картку позивача в АТ КБ «Конкорд», при цьому позивач не відкривав у цьому банку ніяких рахунків, що було проігноровано судом першої інстанції, оскільки суд мав звернутись до банку з вимогою надання інформації на чиє ім`я було відкрито рахунок та чи дійсно отримувачем коштів є позивач. Крім того, наголошував, що у матеріалах справи відсутні дані що саме позивач акцептував кредитний договір із застосування одноразового ідентифікатора. Таким чином, вказував, що судом першої інстанції не у повному обсязі досліджено обставини справи а отже ухвалено необґрунтоване рішення.

Директор ТОВ «Качай гроші» Г.В. Корбут звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував на те, що договір укладався дистанційно, в електронній формі із застосуванням всіх персональних даних позивача. При цьому, позивач вказує, що невідомі особи заволоділи його телефоном та сім картою, водночас, до поліції він звернувся лише через рік після інциденту, при цьому на підтвердження факту заволодіння телефоном не надає жодного доказу. Не підтверджує позивач і доказами факту відсутності відкритих рахунків в АТ КБ «Конкорд», в який були перераховані кошти.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 21.11.2019 року між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_1 був укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № 00-521319, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальнику у власність кредит у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбаченні договором.

Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого у сторін договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Встановлено, що 21.11.2019 року ОСОБА_1 було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору.

В оферті зазначено про умови надання позики, в тому числі:

сума кредиту - 6 500,00 грн. (п. 1.2);

строк, на який надається позика - 30 днів (п. 1.3);

дата повернення позики (останній день) 21.12.2019 року (п. 1.3);

процентна ставка за користування позикою в день - 0,01 %

реальна річна процентна ставка 4,00 %;

загальна вартість кредиту - 6 519,50 грн. (п. 1.7);

тип процентної ставки - фіксована (п. 1.4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України про те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільними відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що практика у даній категорії справ є незмінною та була висловлена в інших постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України, а тому доводи щодо не укладенності договору спростовані судом першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не витребував докази, які на думку позивача мають істотне значення для правильного вирішення справи, не заслуговують до увагу, оскільки за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до довідки ПАТ «ВФ Україна» від 03.06.2021 р., наданої на адвокатський запит, було здійснено дві заміни сім-карти, більш детальну інформацію може бути надано по ухвалі слідчого судді, суду. /а.с. 53-54/

Водночас, за поясненнями в суді апеляційної інстанції, позивача, телефон у нього не викрадали, він вважав, що сім-карта піддалась зламу, а тому, в подальшому її замінив. Жодних експертиз на предмет того, що відбувалось з сім-картою, не проводилось, відсутні і будь-які дані у матеріалах справи, що позивачем вчинялись дії щодо встановлення того, за яких обстави у нього, без його відома, було здійснено перевипуск.

В суді першої інстанції, окремих клопотань на встановлення обставин справи - здійснення запитів, позивачем не подавалось, відсутні такі вимоги і у прохальній частині позову.

При цьому, за поясненнями позивача, приблизно в цей час, йому було відомо, що вчиняються дії щодо намагань зняти кошти з карток Приват 24, а він звертався в чаті програми з метою заблокувати дії, водночас, жодних доказів цьому позивач також не надає.

Відсутні активні дії позивача і щодо банку, в якому, начебто, без його відому було відкрито рахунок, доводів щодо неналежності електронного підпису позивачеві також не заявлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: