ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року м. Чернівці Справа №723/1350/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Чередніченко Максима Миколайовича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Дячук О.О., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь: заборгованість за кредитним договором №50012888 від 26.03.2015 року у розмірі 673 121,12 грн та витрати пов`язані з розглядом справи (а.с.1-9).

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 26.03.2015 року було укладено кредитний договір №50012888, згідно якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 728 688,75 грн та 227 350,90 грн за умовами додаткового кредиту строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,90 % на рік, які відповідно до п.2.3. Загальних умов є змінними з метою купівлі автомобіля марки VW LNF Crafter GP 35 Kasten LR UH HD, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , 2015 року випуску та оплати страхових платежів.

В подальшому, відповідно до умов кредитного договору між ПАТ СК «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002388 від 26.03.2015 року.

На виконання умов кредитного договору та договору страхування позивач сплачував страхові платежі страховику на користь відповідача, проте в порушення п.10.10.3 Загальних умов повернення додаткового кредиту позичальником в Провадження №22-ц/822/410/22

повному обсязі в строки, встановлені графіком погашення кредиту, не було здійснено. Невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту призвело до виникнення заборгованості у розмірі 35 382,42 грн, а також було нараховано 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати періодичних платежів за кредитом в розмірі 1 269,40 грн; інфляційних втрат в розмірі 2 547,53 грн; пені, нарахованої у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів у розмірі 3 530,16 грн.

Крім того, невиконання відповідачем своїх обов`язків з оплати платежів з повернення додаткового кредиту призвело до виникнення заборгованості у розмірі 49 061,75 грн, з яких: 40 914,34 грн заборгованість з оплати періодичних платежів за додатковим кредитом, 1 392,87 грн 3% річних, 2 827,54 грн інфляційні втрати, 3 926,99 грн пеня.

В подальшому, 05.04.2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) вих.№50012888 від 16.03.2018 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 292,41 грн, що складається з: достроково невиплаченої суми кредиту у розмірі 386 628,40 грн; несплачених чергових платежів у розмірі 70 193,49 грн; штрафних санкцій згідно п.8.3 Договору у розмірі 1 470,52 грн та повідомлено про штраф у розмірі 20% від суми кредиту в розмірі 145 737,75 грн у разі несплати вказаної суми на протязі 30 календарних днів.

У зв`язку з невиконанням вимоги про дострокове погашення кредиту просило позов задовольнити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість в розмірі 158 633,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати по сплаті судового збору та понесені витрати на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 , який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити у вказаній частині нове, яким вимоги задовольнити.

Доводи обґрунтовує обставинами, аналогічними викладеними в позовній заяві.

Вказує, що суд помилково виходив з розрахунку суми заборгованості в розмірі 456 821,89 грн за мінусом сплаченої 298 188 грн та стягнув залишок у розмір 158 633,89 грн, так як основна сума кредиту і додаткова сума кредиту видаються на різні цілі. Додаткова сума кредиту видається з метою здійснення страхових платежів і для цих платежів є окремий графік, а при направленні вимоги про дострокове повернення кредиту в неї не включалася вимога про дострокове повернення страхових платежів.

Також, відповідачем на враховано, що сплачені ним кошти після отримання вимоги, не були спрямовані на погашення заборгованості з дострокового погашення всієї суми кредиту (тіла), оскільки тіло кредиту у відповідності до законодавства покривається в останню чергу. Тобто, сплачені ним в період з 27.03.2018 року по 18.09.2019 року були спрямовані саме на погашення відсотків та страхових платежів, а не на погашення тіла кредиту.

Наголошує, що судом безпідставно відмовлено в стягненні з відповідача основної суми кредиту в розмірі 435 592,11 грн, з яких: 345 531,46 грн сума заборгованості по кредиту; 29 592, 64 грн сума 3% річних; 60 468,01 грн сума інфляційних втрат.

Крім того, апелянт не погоджується з визначеною сумою витрат на правничу допомогу, оскільки в суді першої інстанції вартість такої склала 15 000 грн, а в суді апеляційної інстанції просить стягнути понесені витрати в розмірі 10800 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що оскільки позивач змінив умови кредитування щодо строку звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, то з 16.03.2018 року нарахування процентів і штрафних санкцій забороняється.

Крім іншого, заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу як за розгляд справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що в силу вимог ст.ст.526, 626, 629, 638, 1046 ЦК України вимоги позивача є обґрунтованими та з урахуванням наданого відповідачем розрахунку та сплачених останнім сум на погашення кредиту, такі підлягають частковому задоволенню в розмірі 158 633,89 грн, що відповідає залишку заборгованості.

Що стосується відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій суд дійшов такого висновку через пропуск строку позовної давності та відсутності в матеріалах справи обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або наявність підстав для поновлення такого строку.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає частково.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2015 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50012888, згідно якого сума кредиту склала 728 688,75 грн та сума додаткового кредиту склала 227 350,90 грн, строком на 60 місяців зі сплатою 24,90 % на придбання автомобіля VW LNF Crafter GP 35 Kasten LR UH HD, шасі № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , 2015 року. Сторонами також було підписано загальні умови кредитування (додаток до Кредитного договору №50012888 від 26.03.2015 року) та погоджено графік погодження кредиту (а.с.15-27).

Як зазначено в кредитному договорі №50012888 від 26.03.2015 року договір між сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

Відповідно до пункту 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в українських гривнях на день укладання кредитного договору та зазначається у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

За змістом пункту 2.1 Загальних умов кредитування за використання кредиту в межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у кредитному договорі.

Згідно з пунктом 2.4 Загальних умов кредитування нарахування процентів здійснюється щомісячно, відповідно до графіка погашення кредиту. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на суму кредиту, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Пунктом 3.1. Загальних умов кредитування визначено дострокове повернення за ініціативою позичальника. Позичальник має право в будь-який час повернути достроково кредит та додатковий кредит у повному обсязі або у частині.

Крім того, відповідно до пункту 3.2.1. Загальних умов кредитування сторони погоджуються, що порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.

Пунктом 3.5. визначено, що у випадку повного дострокового повернення кредиту позичальник зобовязаний повернути у повному обсязі фактично отриманий додатковий кредит разом з несплаченою сумою процентів та штрафних санкцій, якщо такі підлягають застосуванню.

Згідно пункту 6.3. вказаних умов, у разі неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за кредитним договором, компанія має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення прав компанії, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати компанії на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі.

Відповідно до пункту 8.1. Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом.

У пункті 8.2. Загальних умов кредитування погоджено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3. договору, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.

26.03.2015 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті (а.с.28).

Згідно рахунків-фактура: №00441182 від 24.09.2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00442806 від 01.10.2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом у розмірі 5 897,07 грн; №00443043 від 11.10.2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00444799 від 01.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; №004450578 від 21.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; 02.12.2019 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; №00446801 від 11.12.2019 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00448079 від 03.01.2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; №00448659 від 15.01.2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00449421 від 03.02.2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; №00450343 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00451954 від 02.03.2020 року ОСОБА_1 сплатив проценти за користування кредитом 5 987,07 грн; №00452156 від 11.03.2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00454008 від 24.04.2020 року сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн; №00454288 від 04.05.2020 року погасив суму кредиту в розмірі 345 531,46 грн; №00455518 від 14.05.2020 року ОСОБА_1 сплатив відшкодування страхових платежів у розмірі 4 547,02 грн (а.с.29-44).

Крім того, згідно рахунків-фактура ТОВ «Порше Мобіліті» сплачувало ПАТ «СК «Уніка» страхові платежі: №245002/4098 від 23.09.2019 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 11.10.2019 року 3 789,18 грн; №245002/4098 від 20.11.2019 року 3 789,18 грн; №245002/4098 від 10.12.2019 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 10.01.2020 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 03.02.2020 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 10.03.2020 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 21.04.2020 року від 21.04.2020 року 3789,18 грн; №245002/4098 від 13.05.2020 року 3789,18 грн (а.с.45-64).

05.04.2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) вих.№50012888 від 16.03.2018 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 458 292,41 грн, що складається з: достроково невиплаченої суми кредиту у розмірі 386 628,40 грн; несплачених чергових платежів у розмірі 70 193,49 грн; штрафних санкцій згідно п.8.3 Договору у розмірі 1 470,52 грн та повідомлено про штраф у розмірі 20% від суми кредиту в розмірі 145 737,75 грн у разі несплати вказаної суми на протязі 30 календарних днів (а.с.65-67).

Вказана вимога ТОВ «Порше Мобіліті» залишилася без задоволення.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що така складає 673 121,12 грн і розрахована з наступного:

1) простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 42 729, 52 грн з яких: 35 382,42 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Кредитом; 1269,40 грн. - сума 3% річних за час прострочення по сплаті чергових платежів за Кредитом; 2547,53 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів за Кредитом; 3530,16 грн - сума пені за час прострочення по сплаті чергових платежів за Кредитом;

2) простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за додатковим кредитом в сумі 49 061, 75 грн, з яких: 40 914,34 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим Кредитом; 1392,87 грн - сума 3% річних за час прострочення за додатковим Кредитом; 2827,54 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення за додатковим Кредитом; 3926,99 грн - сума нарахованої пені за час прострочення за додатковим Кредитом.

3) заборгованості з дострокового повернення Кредиту в сумі 435 592, 11 гри, з яких: 345 531,46 грн - сума заборгованості за Кредитом; 29 592,64 грн - сума 3% річних; 60 468,01 грн - сума інфляційних втрат.

4) штраф на підставі п.8.2 кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту , який складає 145 737,75 грн (а.с.10-14).

В силу статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Згідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, згідно кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ТОВ «Порше Мобіліті» використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна, отже, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16, та було зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, направивши вимогу ОСОБА_1 , датовану 16.03.2018 року, про дострокове повернення кредиту ТОВ «ПоршеМобіліті» змінило строк кредитування та відповідно до пункту 3.3. Загальних умов кредитування визначило у національній валюті України суму заборгованості, що підлягала поверненню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц зазначено, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, матеріали справи не містять відомостей отримання відповідачем вказаної вимоги, однак і не містить заперечень з боку останнього щодо отримання такої, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як ТОВ «Порше Мобіліті» 16.03.2018 року прийнято рішення про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, то з 17.03.2018 року кредитором втрачено право нараховувати відсотки за умовами кредитного договору.

Як вбачається з вимоги від 16.03.2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» вимагало сплатити на їх користь заборгованість по сумі кредиту в розмірі 386 628,40 грн та несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та простроченої суми основного боргу) в розмірі 70 193,49 грн, а також штрафні санкції в розмірі 1 470,52 грн.

Оскільки позивачем заявлено вимоги з підстав ст.625 ЦК України, з чого й виходить суд апеляційної інстанції та наводить свої розрахунки, так як позивач подав розрахунок заборгованості по умовам договору, умови якого перестали діяти, а відповідач не спростував заборгованість наведену у достроковій вимозі по сумам 386 628,40 грн та 70 193,49 грн, що в сукупності складає 456 821,89 грн.

Отже, в період збігу 30 днів з прийняття 17.03.2018 року рішення про припинення дії умов кредитного договору (виникнення прострочки зобов`язання) по 04.05.2020 року (дата погашення суми кредиту в розмірі 345 531,46 грн (а.с.43)) на суму боргу 456 821,89 грн заборгованість з 3% річних склала 29 271,83 грн та інфляційні втрати склали 54 732,58 грн, що в загальному станом на 04.05.2020 року склало 540 826,30 грн.

ОСОБА_1 після припинення дії умов кредитного договору було сплачено проценти за користування кредитом 01.10.2019 року у сумі 5897,07 грн; 01.11.2019 року у сумі 5897,07 грн; 02.12.2019 року у сумі 5897,07 грн; 03.01.2020 року у сумі 5897,07 грн; 03.02.2020 року у сумі 5897,07 грн; 02.03.2020 року у сумі 5897,07 грн та 04.05.2020 року ОСОБА_1 сплатив 345 531,46 грн, що в сукупності склало 380 913,88 грн, чим зменшив суму загальної заборгованості по кредиту до 159 912,42 грн.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки наведені платежі 6 разів по 5897,07 грн (35 382,42 грн) у зазначені вище періоди були меншими за сум основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, тому були обраховані разом зі сплатою суми за погашення кредиту в розмірі 345 531,46 грн.

Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню заборгованість по сумі кредиту 159 912,42 грн, 3% річних за період (з 05.05.2020 року по 15.03.2021 року) у розмірі 4 144,65 грн та інфляційні втрати за період (з 05.05.2020 року по 15.03.2021 року) у розмірі 9 321,20 грн.

Що стосується вимог позивача та його доводів в апеляційній скарзі про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (штрафу та пені), то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

В силу п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки відповідач 16.03.2018 року звернувся до позивача з вимогою про дострокове повернення кредиту, з вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності на стягнення з останнього штрафних санкцій неустойки (штрафу та пені), а до суду позов подано лише 15.03.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим з урахуванням заяви сторони відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні таких вимог.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги сплачені ОСОБА_1 страхові платежі, оскільки вони були передбачені іншим договором №245002/4098/0002388 від 26.03.2015 року добровільного комплексного страхування на тренспорті укладеного між ПАТ «СК «Уніка», ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті».

Крім того, заперечення ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів за договором додаткового кредиту та його укладення є безпідставним, оскільки сума 227 350,90 була обумовлена в кредитному договорі №50012888 від 26.03.2015 року, Загальними умовами кредитування, що складали на час його укладення договір між сторонами й були реалізованими.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції в незмінній частині не впливають.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст.376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В силу ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2018 року між АО «КПД Консалтинг» та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір про надання юридичних послуг, згідно п.2.1. якого за надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду, сума якої визначається у відповідній додатковій угоді (заявці), яка підписується сторонами (а.с.116-119).

22.12.2020 року між сторонами підписано заявку на надання юридичних послуг №104 до договору про надання юридичних послуг, де обумовлено 15000 грн з врахуванням ПДВ за послуги в суді першої інстанції та 10800 грн в суді апеляційної інстанції (а.с.120-122).

З акту №1 про надані послуги від 24.12.2020 року сторони погодили, що оплата послуг за представництво інтересів замовника у цій справі становить 12 500 грн, в тому числі 2500 грн ПДВ (а.с.125).

22.12.2020 року АО «КПД Консалтинг» надано ТОВ «Порше Мобіліті» рахунок на оплату №180410_104_1, а 24.12.2020 року ТОВ «Порше Мобіліті» сплачено на рахунок адвокатського об`єднання 15000 грн (а.с.123-124).

Форма взаєморозрахунків, при якій сума гонорару адвоката залежить від результату (виграшу) справи, у практиці отримала назву «гонорару успіху».

Аналіз цієї складової гонорару наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, в якій викладено висновок, що питання дійсності зобов`язання виплатити гонорар успіху слід розглядати в межах правовідносин, які склалися між адвокатом і його клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського Суду, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

Отже, за наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський Суд керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини»).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові від12травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Такі критерії застосовує Європейський суд, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За наведених обставин та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, часткового задоволення апеляційної скарги та заперечень з боку сторони відповідача колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у відсотковому співвідношенні до задоволених вимог, що включає в себе характер виконаної адвокатом роботи, обсяг, складність та значимість таких дій у справі, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені на 25,76%, то за понесені витрати в суді першої інстанції з ОСОБА_1 слід стягнути 3 864 грн, в суді апеляційної інстанції 2 782,08 грн.

Крім того, в силу ч.13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з наведеним судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 600,94 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 2 981,97 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2022 року в частині визначення суми боргу за невиконання кредитних зобов`язань за договором №50012888 від 26.03.2015 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 й витрат на правничу допомогу, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за невиконання кредитних зобов`язань у розмірі 159 912 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дванадцять) грн 42 коп., три відсотки річних у розмірі 4 144 (чотири тисячі сто сорок чотири) грн 65 коп. та інфляційних втрат у розмірі 9 321 (дев`ять тисяч триста двадцять одну) грн 20 коп. станом на 15 березня 2021 року.

Змінити рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» витрати на правничу допомогу, понесену в суді першої інстанції, в розмірі 3 864 грн.

Рішення в частині відмови в задоволенні стягнення неустойки (штрафу та пені) залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» витрати на правничу допомогу, понесену в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 782,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір в розмірі 5 582,91 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Перепелюк І.Б.