Дата документу 01.06.2022 Справа № 337/3784/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3784/19 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/976/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 серпня 2017 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 1249/2017/569917, за яким відповідач передав в його власність транспортний засіб марки TOYOTA, модель CAMRY, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

30 серпня 2018 року у зв`язку з переобладнанням автомобіля здійснено його перереєстрацію та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

26 лютого 2018 року під час керування транспортним засобом він був зупинений працівниками патрульної служби, які повідомили, що автомобіль перебуває у розшуку в рамках кримінального провадження, та вилучили автомобіль разом з комплектом ключів та свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_6 .

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2018 року у справі № 199/7663/17 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль.

Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування двох кримінальних проваджень - № 0002105, внесеного до ЄДРДР 22 серпня 2017 року за ч. і ст. 190 КК України, та № 0002407, внесеного до ЄРДР 22 вересня 2017 року за ч.4 ст. 358 КК України. Потерпілими в рамках вказаних проваджень є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В рамках кримінального провадження № 0002105 постановою слідчого від 03 липня 2018 року його залучено в якості потерпілого.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року у справі № 199/5800/18 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до нього, треті особи: Територіальний сервісний центр МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, шляхом витребування на користь позивачів із чужого незаконного володіння транспортного засобу позовну заяву задоволено та витребувано у нього вказаний автомобіль. Рішення набрало законної сили 09 липня 2019 року.

Рішенням суду було встановлено, що право власності на автомобіль декілька раз переходило до різних осіб, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав та не міг знати, що за відплатним договором придбав автомобіль у особи, яка не мала права його відчужувати.

За договором купівлі-продажу № 1249/2017/569917 від 04 серпня 2017 року він передав ОСОБА_1 в якості оплати 202 702,48 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь збитки в розмірі 202 702,48 грн., судовий збір в розмірі 2027,03 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6272,50 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 роуцу позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 :

- 202702,48 грн. збитків, завданих внаслідок витребування товару за договором купівлі-продажу 1249/2017/569917 від 04 серпні 2017 року - транспортного засобу марки TOYOTA, моделі CAMRI, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_1 ;

- 8299,53 грн. судових витрат, що складаються з судового збору в розмірі 2027,03 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6272,50 гривні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не отримання коштів за договором купівлі-продажу транспортного засобу, ненадання позивачем оригіналу договору купівлі-продажу, недоведеність розміру понесених витрат на правничу допомогу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 лютого 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб був вилучений у позивача, який є добросовісним набувачем, за рішенням суду, а тому збитки в розмірі вартості транспортного засобу підлягають стягненню з відповідача як продавця.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 04 серпня 2017 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу, згідно з яким ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_6 , продав ОСОБА_3 транспортний засіб марки TOYOTA, модель САМRI, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ціна транспортного засобу становить 202702,48 грн. (т. 1, а.с.10-11)

Згідно з п.1.2 вказаного договору Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року, ухваленим у справі №199/5800/18, задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи: Територіальний сервісний центр №1249 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Витребувано на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 транспортний засіб марки ТОYОТА, моделі САМRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_7 .

Скасовано перереєстрацію транспортного засобу марки ТОYОТА, моделі САМRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_7 з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, здійснених на підставі заяви №124772491 від 30.08.2017 року ОСОБА_3 та акту про переобладнання №493892 від 23.08.2017 року, проведеної в ТСЦ №6341 30.08.2017 року із видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 .

Скасовано перереєстрацію транспортного засобу марки ТОYОТА, моделі САМRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_7 з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, здійснених на підставі заяви №123347339 від 04.08.2017 року ОСОБА_3 та договору, укладеному в ТСЦ №1249/2017/570149 від 04.08.2017 року із видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 .

Скасовано перереєстрацію транспортного засобу марки ТОYОТА, моделі САМRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_7 з видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, здійснених на підставі заяви №121776244 від 11.07.2017 року ОСОБА_1 , та договору купівлі-продажу від 11.07.2017 року СГ №6413/17/000637, який був укладений на підставі нікчемного договору комісії №6413/17/000637 від 11.07.2017 року між Першою філією ПП «Корінтія» та ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_8 на підставі нікчемної довіреності (номер бланка НМЕ 404514), посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченком В.М., зареєстрованої в реєстрі за №762, із видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 у ТСЦ №1249. (т.1, а.с.12-18).

Рішення набрало законної сили 09 липня 2019 року.

Рішенням суду встановлено, що транспортний засіб марки TOYOTA, моделі CAMRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_8 , який належав ОСОБА_8 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправно вибув з володіння його дітей позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , неодноразово продавався, ОСОБА_3 був останнім набувачем спірного майна.

За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 був добросовісним набувачем автомобіля при укладенні договору купівлі-продажу №1249/2017/569917 від 04 серпня 2017 року, та йому не було і не могло бути відомо про укладення від імені первісного власника транспортного засобу - ОСОБА_8 нікчемних правочинів після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у тому числі є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року, ухваленій у справі N 6-1376цс16, викладено правовий висновок про те, що статтею 330 ЦК України встановлено, що у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України.

Отже, у разі, якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Відповідальність за статтею 661 ЦК України продавця є імперативною та настає незалежно від наявності/відсутності складу цивільного правопорушення.

Оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року, ухваленим у справі №199/5800/18, витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_3 транспортний засіб марки ТОYОТА, моделі САМRI, 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_7 , ОСОБА_3 , як покупець за договором купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу від 04 серпня 2017 року, мав право звернутися до продавця ОСОБА_1 з позовом про відшкодування збитків, які складаються з вартості вищезазначеного транспортного засобу - 202 702,48 грн.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неотримання коштів за продаж автомобіля та необізнаність про продаж автомобіля колегія суддів вважає неприйнятними.

Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу від 04 серпня 2017 року передача транспортного засобу продавцем та прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, та оформлюється актом приймання-передачі у двох примірниках, який підписуються сторонами.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року у справі №199/5800/18 встановлено, що вищезазначений автомобіль перебував у володінні ОСОБА_3

ОСОБА_1 був залучений до участі у справі №199/5800/18 в якості третьої особи, повідомлений про розгляд справи належним чином, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції не звертався, договір купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу від 04 серпня 2017 року з підстав безгрошовості не оскаржував.

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами невиконання ОСОБА_3 обов`язку здійснити оплату вартості транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про прийняття судом першої інстанції неналежного та недопустимого доказу - копії договору купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу від 04 серпня 2017 року, та не надання позивачем оригіналу такого договору не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять відповідь Т.в.о. заступника начальника ВП - начальника СВ відділення поліції №1 Дніпровського районного УП ГУНП капітана поліції Гасанова Р. від 16 листопада 2021 року № 43.1/8800, згідно з якою оригінал вказаного договору перебуває в матеріалах кримінального провадження № 0002105, на що наголошував представник позивача в суді першої інстанції, та завірену слідчим ВП №1 майора поліції Благочистою А.В. копію договору купівлі-продажу №1249/2017/569917 транспортного засобу від 04 серпня 2017 року (т. 2, а.с. 49, 50-51).

Щодо незгоди ОСОБА_1 зі стягненням з нього витрат на професійну (правничу) допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 правнича допомога в суді першої інстанції надавалась адвокатом Адвокатського бюро Благої Світлани «Приватний повірений» Благою С.В.. на підставі договору про ведення справи в суді від 12 серпня 2019 року, довіреності від 12 серпня 2019 року (т. 1, а.с.7, 21).

Відповідно до п. 5 договору про ведення справи в суді плата за виконання юридичною сумою доручень довірителя за цим договором, включаючи витрати організаційно-технічного характеру, визначається сторонами в розмірі 6272,50 грн.

ОСОБА_3 до позовної заяви долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 29 серпня 2019 року на суму 6272,50 грн. та акт від 12 серпня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_3 передав Адвокатському бюро Благої Світлани «Приватний повірений» винагороду за договором про ведення справи в суді від 12 серпня 2019 року в розмірі 6272,50 грн.

За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналіз змісту договору про ведення справи в суді від 12 серпня 2019 року свідчить, що вартість послуг становить 6272,50 грн. Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.

Таким чином, витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи та підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 28 липня 2021 року у справі №552/1171/19, провадження №61-21579св19.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 01 червня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова