ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/307/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/837/19 Категорія: 302090000 Івахненко О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіБондаренко С.І., Гончар Н.І.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач СТОВ «ГОВТВА»,

відповідачі ОСОБА_1 , ТОВ СП «НІБУЛОН»(скаржник),

треті особи - державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Грицаєнко О.А., Чигиринська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача ТОВ СП «НІБУЛОН»адвоката Мусійчук Н.Ю. на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.10.2019 (повний текст складено 01.11.2019, суддя в суді першої інстанції Івахненко О.Г.) у цивільній справі за позовом СТОВ «ГОВТВА» до ОСОБА_1 , ТОВ СП «НІБУЛОН», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко Оксана Анатоліївна, Чигиринська міська рада Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Агрофірма Кам`янка» (правонаступником якого є СТОВ «Говтва») звернулося в липні 2019 року до суду з позовом, яким просило про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 15.03.2010, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СП «Нібулон», та про скасування відповідного запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право №16983011 від 26.02.2016.

В обґрунтування вказано на те, що 30.05.2011 між ОСОБА_1 та ПП «Колос Чигиринщини» (підприємство, правонаступником якого є позивач у справі) було укладено договір оренди землі №218, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, про що здійснено запис у державному реєстрі земель від 05.08.2011 №00290. За умовами цього договору було надано у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий №:01:002:0226, строком на 5 років до 04.08.2016 включно.

Також між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до вищенаведеного договору оренди землі №218 від 30.05.2016, за яким відповідач та позивач погодили збільшення розміру орендної плати та продовжили строк дії договору оренди землі від 30.05.2011 на 10 років.

На виконання приписів ст.6 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції з 01.01.2013) про державну реєстрацію права оренди землі 07.12.2016 ПП «Колос Чигиринщини» були подані до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Плахи Т.І. документи для проведення державної реєстрації права оренди на вищевказану земельну ділянку на підставі договору оренди землі №218 від 30.05.2016.

08.12.2016 ПП «Колос Чигиринщини» отримало рішення про відмову у державній реєстрації речових прав та їх обтяжень №32800537 у зв`язку з тим, що 26.02.2016 зареєстровано право оренди тієї ж земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі від 15.03.2010 та договору про внесення змін до договору оренди землі від 01.06.2016, укладеного між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.12.2016 №75798879.

Позивач вважає, що договір оренди землі від 15.03.2010 та договір про внесення змін до договору оренди землі від 01.06.2016, укладені між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 , є недійсним, а запис про інше речове право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16983011, який вчинено реєстратором виконавчого комітету Чигиринської міської ради Грицаєнко О.А., є таким, що підлягає скасуванню, оскільки в оренду може бути передана земельна ділянка, яка не була передана у користування третім особам на підставі договору, або була повернута попереднім користувачем власнику після закінчення терміну дії договору чи розірвання цього договору відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про належним чином завірений договір оренди землі, укладений між ним та ПП «Колос Чигиринщини», він, в порушення норм законодавства уклав договір від 01.06.2016 про внесення змін до договору оренди землі від 15.03.2010 з ТОВ СП «Нібулон».

Указаний договір від 01.06.2016 про внесення змін до договору оренди землі від 15.03.2010 укладено до договору, який не набрав чинності, адже згідно ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на момент його укладення, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

У той же час, державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Грицаєнко О.А. не виконала вимоги ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо перевірки відомостей про проведення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку повноважними органами до 01.01.2013 та своїми діями порушила законні права та інтереси ПП «Колос Чигиринщини», а тому державна реєстрація права оренди земельної ділянки кадастровий №:01:002:0226 за ТОВ СП «Нібулон» підлягає скасуванню.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.10.2019 позовні вимоги задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди землі та державна реєстрація права оренди за ним порушують право оренди позивача щодо цієї ж земельної ділянки, яке існувало в момент укладення оспорюваного в цій справі договору та проведення державної реєстрації прав, що з нього виникають.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником відповідача ТОВ СП «Нібулон» подано через відділення поштового зв`язку 09.12.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість судового рішення, він просить його скасувати та новим рішенням залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що позивач пропустив строки позовної давності, адже про існування оспорюваного правочину він знав з 31.03.2016, що вбачається з постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.06.2011 у справі №2а-4126/11/1470. Отже висновки районного суду при виникнення порушення права позивача у справі з моменту отримання рішення державного реєстратора про відмову у реєстрації договору оренди землі (08.12.2016) є невірними. Здійснення державної реєстрації договору не пов`язане з моментом його укладення. 01.01.2013 була скасована умова державної реєстрації договору оренди землі, які підстава для набрання ним чинності. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.06.2011 у справі №2а-4126/11/1470 встановлено, що державна реєстрація оспорюваного в цій справі договору оренди землі, укладеного із скаржником, була проведена із затримкою внаслідок протиправної бездіяльності державного реєстратора. Договір із скаржником щодо земельної ділянки, на яку претендує позивач, було укладено раніше, ніж договір, укладений з позивачем. Державна реєстрація права оренди скаржника була здійснена в 2016 році внаслідок тривалого розгляду адміністративними судами спору про визнання незаконною бездіяльності державного реєстратора з приводу відмови у проведенні відповідних реєстраційних дій за заявою ТОВ СП «Нібулон». Питання про державну реєстрацію права оренди позивача в цій справі могло розглядатися лише після вирішення питання про державну реєстрацію прав скаржника на цю ж земельну ділянку, який раніше з цього приводу звернувся до державного реєстратора. Позивач не довів, що оспорюваний договір оренди землі на момент його укладення в 2010 році порушував права позивача, що могло б свідчити про наявність підстав для визнання його недійсним, адже в 2010 році позивач не мав прав щодо земельної ділянки, яка є предметом оренди за вказаним правочином. Новий договір оренди від 31.05.2016 ПП «Колос Чигиринщини» уклало, будучи обізнаним про існування договору від 15.03.2010, укладеного щодо цього ж об`єкту із скаржником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 30.05.2011 між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ПП «Колос Чигиринщини», правонаступником якого є позивач СТОВ «ГОВТВА», як орендарем, було укладено договір оренди землі №218 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського призначення, площею 3,7429 га, з кадастровим №:01:002:0226, розташовану на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. Цей договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Чигиринському районі, про що у Державному реєстрі земель 05.08.2011 вчинено запис №00290. Строк дії договору відповідно до п.8 становить 5 років по 04.08.2016 року включно (а.с.19-20).

Згідно п.38 договору по закінченню строку, на який було укладено цей договір оренди, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди) відповідно до норм чинного законодавства.

Пунктом 3.1 договору оренди землі №114 від 31.05.2016, укладеним між ПП «Колос Чигиринщини», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, його сторони погодили продовження строку дії договору на 10 років (а.с.22-24).

Одночасно, 15.03.2010 між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ СП «НІБУЛОН», як орендарем, було укладено договір оренди землі б/н на цю ж сільськогосподарську земельну ділянку, площею 3,7429 га, з кадастровим №:01:002:0226, строком на 5 років (п.3.1 договору) (а.с. 109-111).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.12.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко О.А. 18.10.2016 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий №:01:002:0226 за ТОВ СП «НІБУЛОН» на підставі договору оренди землі б/н від 15.03.2010 та 20.10.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі договору про внесення змін до договору оренди землі б/н від 01.06.2016, який укладено строком на 7 років з правом пролонгації (а.с.26).

Позивач у справі вважає, що оспорюваним договором оренди землі та зареєстрованим на його підставі правом оренди порушується його право оренди цієї ж земельної ділянки, що стало підставою для звернення з цим позовом про визнання недійсним договору та про скасування державної реєстрації прав до суду.

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі) передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на час підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України та статті 18 ЗУ «Про оренду землі» є саме його державна реєстрація.

У постановах від 18.12.2013 у справі №1106/2791/2012, від 07.06.2017 у справі №634/769/15-ц, від 18.01.2017 у справі №532/129/16-ц ВСУ вказав, що у договорах оренди сторони не вказали початку перебігу строку договору оренди, однак зауважували, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тому у таких випадках моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності.

У постанові від 19.02.2014 у справі №0426/14068/2012 ВСУ зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. При цьому ВСУ вказав, що цивільні права та обов`язки за договором набуваються після його державної реєстрації.

ВП ВС підтримала зазначені висновки у постанові від 15.01.2020 у справі №322/1178/17.

З 01.01.2013 набрали чинності зміни, внесені ЗУ від 11.02.2010 «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із ЗУ «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому з 01.01.2013 ТОВ СП «НІБУЛОН» не мало можливості зареєструвати спірний правочин.

Оформленню прав на земельні ділянки притаманні гарантуюча, правоохоронна, правовстановлююча, екологічна та інформативна функції.

Колегія суддів вважає, що проведення 18.10.2016 державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки ТОВ СП «НІБУЛОН» на підставі договору оренди землі від 15.03.2010 не може підмінити державну реєстрацію вказаного договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі). Проведення державної реєстрації права не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі, укладеним до 01.01.2013, при тому, що набрав чинності і діє інший договір оренди, укладений між власником земельної ділянки та іншим орендарем, який був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Державна реєстрація договору оренди землі від 15.03.2010, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СП «НІБУЛОН», не була проведена, отже вказаний договір чинності не набрав, і відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не набуло права оренди за цим договором.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові ВП ВС від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц.

Враховуючи наведене, оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 15.03.2010 є неукладеними, тому у задоволенні позову про визнання його недійсним необхідно відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним, що свідчить про неправильне вирішення спору судом першої інстанції в цій частині.

Такі висновки спростовують посилання скаржника у справі на те, що договір з ним щодо земельної ділянки, на яку претендує позивач, було укладено раніше, ніж договір, укладений з позивачем.

Наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області, що полягає в нездійсненні державної реєстрації, зокрема оспорюваного договору оренди землі від 15.03.2010, та зобов`язання відділу Держкомзему в Чигиринському районі Черкаської області здійснити державну реєстрацію спірного договору не може впливати на момент набрання чинності вказаним договором оренди від 15.03.2010.

Отже відповідні апеляційні доводи скаржника у справі не свідчать про наявність державної реєстрації саме договору оренди землі, укладеного з ним.

Так до 01.01.2013 судове рішення у справі 2а-4126/11/1470 (про що вказує скаржник) виконано не було, державна реєстрація договору оренди землі від 22.02.2010 здійснена не була.

ВП ВС зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Отже суд першої інстанції в цій справі дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у частині визнання недійсним договору оренди землі від 15.03.2010.

Щодо позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право №16983011 від 26.02.2016, апеляційний суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент реєстрації права оренди) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі договору оренди землі та інших документів, які підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.

Державна реєстрація прав на землю є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав власності, користування, зокрема права оренди землі, що супроводжуються внесенням даних про зареєстровані права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Враховуючи те, що спірний договір оренди землі від 15.03.2010, підписаний ОСОБА_1 та ТОВ СП «Нібулон», не набрав чинності, у державного реєстратора були відсутні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права оренди ТОВ СП «Нібулон» на підставі цього договору, а також внесення запису про речове право ТОВ «Нібулон» №16983011 від 26.02.2016.

Станом на час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим №:01:002:0226 за ТОВ СП «Нібулон» договір оренди цієї ж земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Колос Чигиринщини», був чинним.

Звертаючись у липні 2019 року із позовом до суду, позивач просив скасувати запис про інше речове право №16983011 від 26.02.2016.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час звернення із позовом) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно з ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так згідно ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже тлумачення наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас апеляційний суд зазначає, що у п. 3 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16.01.2020.

Зазначене узгоджується із правовим висновком ВС, викладеним у постанові від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, від 18.11.2020 у справі № 154/883/19-ц.

Отже з 16.01.2020, тобто після звернення позивача із даним позовом та ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності закон не передбачає.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що наявність слова "запис" у прохальній частині вказаного позову відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на час виникнення спірних правовідносин вносились саме записи про державну реєстрацію права власності, та дана обставина не змінює суті заявлених позивачем вимог, які направлені на поновлення прав ТОВ «Говтва» на оренду спірної земельної ділянки.

Слід відзначити, що під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

З огляду на викладене, а також враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", апеляційний суд вважає, що встановивши в ході розгляду справи, що наявність слова "запис" у прохальній частині поданого позову не змінює суті заявлених позивачем вимог, які направлені на поновлення прав ТОВ «Говтва» як орендаря земельної ділянки, раціональним та логічним є висновок про можливість скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, належної відповідачу ОСОБА_1 .Апеляційний суд вважає, що факт існування реєстрації права оренди спірної земельної ділянки на підставі неукладеного договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ СП «Нібулон» від 15.03.2010, суперечить самій суті державної реєстрації прав, позаяк правопорядок не може визнавати і підтверджувати право оренди, якого не існує.

Отже апеляційний суд приходить до висновку, що скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення, площею 3,7429 га, з кадастровим №:01:002:0226, розташовану на території Топилівської сільської ради Чигиринського району, №16983011 від 26.02.2016, є належним способом захисту порушених прав позивача на оренду вказаної земельної ділянки, та не є виходом за межі позовних вимог ТОВ «Говтва».

Враховуючи наведене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції задоволено позовну вимогу ТОВ «Говтва» про скасування запису про державну реєстрацію права оренди, що не є ефективним способом захисту порушеного права на час розгляду справи апеляційним судом, а також із інших підстав, ніж викладено у даній постанові, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття нового рішення про задоволенні позовних вимог та скасування державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон».

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо пред`явлення позивачем позову у межах строку позовної давності, оскільки про порушення права оренди ТОВ «Говтва» дізналось 08.12.2016, коли отримало рішення про відмову у реєстрації договору оренди землі. Позовну заяву подано до суду в липні 2019 року, тобто, у межах трьохрічного строку звернення до суду, встановленого статтею 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.10.2019 у даній справі належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, частково задовольнивши апеляційну скаргу, та прийняти постанову, якою позовні вимоги у справі в частині скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки слід задовольнити, а позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі - залишити без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у справі (на 50%) з ТОВ СП «НІБУЛОН» на користь СТОВ «ГОВТВА» має бути стягнуто 1921,00 грн. судового збору, за апеляційний перегляд справи зі СТОВ «ГОВТВА» на користь ТОВ СП «НІБУЛОН» має бути стягнуто 2881,50 грн. судового збору, отже остаточно зі СТОВ «ГОВТВА» на користь ТОВ СП «НІБУЛОН» за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій слід стягнути 960,50 грн. судового збору, та повернути ТОВ СП «НІБУЛОН» з державного бюджету 543,00 грн. надмірно сплаченого судового збору за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.10.2019 у цивільній справі за позовом СТОВ «ГОВТВА» до ОСОБА_1 , ТОВ СП «НІБУЛОН», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко Оксана Анатоліївна, Чигиринська міська рада Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки скасувати.

Позовні вимоги СТОВ «ГОВТВА» у цій справі задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського призначення, площею 3,7429 га, з кадастровим №:01:002:0226, розташовану на території Топилівської сільської ради Чигиринського району, належної ОСОБА_1 , за ТОВ СП «НІБУЛОН», №16983011 від 26.02.2016.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

Стягнути зі СТОВ «ГОВТВА» на користь ТОВ СП «НІБУЛОН» 960,50 грн. судового збору, сплаченого за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Повернути ТОВ СП «НІБУЛОН» з державного бюджету 543,00 грн. надмірно сплаченого судового збору за апеляційний перегляд справи

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 18.01.2022.

Суддя-доповідач

Судді