справа № 361/3925/21
провадження № 2/361/790/22
15 квітня 2022 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Панек А.С., Лебідя В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів,
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити місце проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком та припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 у розмірі ⅛ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначених заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 361/1767/18.
В обґрунтування позову зазначав, що з 28 лютого 2009 року він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 березня 2012 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, після чого їхній син залишився проживати разом із матір`ю. На підставі заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року у справі № 361/1767/18 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі ⅛ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. 14 квітня 2021 року працівниками Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області у присутності працівників поліції та представників ювенальної поліції проведено обстеження умов проживання дитини, визначено оцінку рівня безпеки сина ОСОБА_3 та складено відповідні акти. На підставі цих актів дитину ОСОБА_3 відібрано від матері ОСОБА_2 та передано батькові ОСОБА_1 . Починаючи з14 квітня 2021 року син ОСОБА_3 постійно проживає із батьком ОСОБА_1 та перебуває на повному його утриманні, тому він вважає, що за таких обставин з нього не повинні стягуватися аліменти на сина на користь відповідача ОСОБА_2 , матері дитини, тому він має право на звільнення його від сплати аліментів на дитину. Відповідач у добровільному порядку відкликати з відділу державної виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на сина не бажає, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом. Оскільки син ОСОБА_3 постійно з 14 квітня 2021 року проживає з ним, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком.
Представник позивача адвокат Малиновська А.Б. у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
Третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надав суду висновок від 15 лютого 2022 року за № 106-1121 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому вказував на те, що враховуючи той факт, що з 14 квітня 2021 року дитина постійно проживає разом із батьком ОСОБА_1 , тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію сторони позивача, органу опіки та піклування щодо місця проживання дитини, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 28 лютого 2009 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 1007/962/12. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати разом із матір`ю. Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2012 року із батька дитини ОСОБА_1 на користь матері дитини ОСОБА_2 стягувалися аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 361/1767/18, вказаний розмір аліментів на сина, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , було зменшено до ⅛ частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2013 року позивачу ОСОБА_1 встановлено дні побачення із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі, щомісячно, у період з 10.30 год. до 13.00 год та з 16.30 год. до 18.00 год.

Із акта № 383 від 27 серпня 2019 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у дитини є окреме ліжко, письмовий стіл, речей обмаль, продукти харчування відсутні. У квартирі за несплату відключено електроенергію. Під час обстеження у квартирі не прибрано, відходи від їжі та сміття, брудна підлога. Матір дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює. Зроблено висновок, що на даний час умови для проживання дитини є несприятливими.

28 серпня 2019 року Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області на ім`я начальника Управління державної охорони України Оцерклевича О.Я., за місцем проходження служби позивачем ОСОБА_1 , було направлено лист за вих. № 02-09.1-1250 про вжиття заходів щодо захисту прав малолітньої дитини, у якому зазначалось, що матір дитини ОСОБА_3 веде асоціальний спосіб життя, вживає спиртні напої, тому громадянин ОСОБА_8 , дідусь дитини, забрав його до себе проживати, утримувати і виховувати онука ОСОБА_3 . У зв`язку із відсутністю інформації про місце проживання та контактного номера телефона ОСОБА_1 , просили посприяти у направленні до Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області ОСОБА_1 з метою з`ясування його думки щодо подальшої долі сина ОСОБА_3 та визначення місця проживання дитини разом із батьком.

У акті № 428 від 23 жовтня 2020 року, складеного Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області, про обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено, що у дитини наявне окреме спальне місце, стіл для навчання, у достатку є одяг по сезону, наявні продукти харчування, приладдя для школи. Матір дитини ОСОБА_2 не працює. У квартирі в наявності водопостачання, газопостачання, електропостачання, централізоване опалення, наявні меблі та побутова техніка, необхідні для проживання, санітарно-гігієнічні умови проживання дитини задовільні.

Актом № 167 від 14 квітня 2021 року обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , складеним Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області на підставі повідомлення громадянина ОСОБА_1 , батька дитини, було встановлено наступне: однокімнатна квартира з усіма комунальними зручностями, яка потребує косметичного ремонту. У квартирі виявлено антисанітарію, затхле повітря, безлад, речі розкидані. Виявлено 4-х осіб у стані алкогольного сп`яніння. Під час обстеження дитина мала занедбаний вигляд, на дитині був брудний одяг, постільна білизна брудна, продуктів обмаль. Матір дитини ОСОБА_2 не працює, неодружена. Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем Броварської ЗОШ № 2, проте дитина в онлайн не навчається через відсутність мобільного телефону. Мати дитини ОСОБА_2 поводила себе агресивно, висловлювалась нецензурною лайкою. У квартирі перебували невідомі особи, які знаходились в стані алкогольного сп`яніння, один з яких особа без певного місця проживання. Зі слів ОСОБА_2 , вона разом зі своїми друзями уже дві доби вживає спиртні напої. Проходити освідування через алкотестер відповідач ОСОБА_2 відмовилась. Умови для проживання дитини неналежні, існує небезпека життю та здоров`ю дитини, у зв`язку з цим дитину ОСОБА_3 було передано його батькові ОСОБА_1 , позивачу у справі.

Того ж дня, 14 квітня 2021 року, Службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області було проведено оцінку рівня безпеки дитини, результати якої викладено в акті № 36/04-04.8 від 14 квітня 2021 року.

У даному акті за наслідками проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що матір дитини ОСОБА_2 виявлена в стані важкого алкогольного сп`яніння за зовнішніми ознаками. У квартирі знаходилися чотири сторонні особи, які теж перебували в стані алкогольного сп`яніння, зі слів ОСОБА_2 , її друзі. Дитина на момент обстеження перебувала в занедбаному стані: волосся не підстрижене, одяг брудний. Матір дитини поводила себе агресивно, пояснення надавати відмовилася, від проходження освідування через алкотестер відмовилася, проте підтвердила, що вживає алкогольні напої зі сторонніми особами уже протягом двох діб. На кухонному столі знаходились чарки для вживання алкогольних напоїв, цигарки, пусті пляшки з-під горілки. У квартирі антисанітарія. Зважаючи на наведені обставини, фахівцями Служби у справах дітей через загрозу життю та здоров`ю дитини малолітнього ОСОБА_3 було передано його батькові ОСОБА_1 , позивачу у справі.

Суд встановив, що 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 був присутнім під час проведення обстеження умов проживання дитини працівниками Служби у справах дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано батькові. В акті записано власноруч батьком дитини, що, зважаючи на всі обставини, зловживання матір`ю дитини алкогольними напоями, занедбаність дитини, позивачем ОСОБА_1 прийнято рішення забрати сина до себе для проживання та виховання у своїй сім`ї.

15 червня 2021 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., за те, що 14 квітня 2021 року близько 13.00 год. ОСОБА_2 ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та забезпечення належних умов проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого дитина утримується в неналежних умовах.

У ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 5 СК України закріплено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-II встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом положень ч. ч. 2, 8 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Із висновку наданого суду Органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністраціїза вих. № 106-1121 від 15 лютого 2022 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що 14 квітня 2021 року у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини малолітній ОСОБА_3 був відібраний від матері ОСОБА_2 та переданий його батькові ОСОБА_1 . За наслідками перевірки умов проживання дитини разом із батьком встановлено, що умови відповідають належним нормам для виховання і розвитку дитини. Малолітній ОСОБА_3 навчається в середній загальноосвітній школі № 10 у місті Києві, характеризується з позитивної сторони, домашні завдання виконує систематично, загально розвинутий добре, цікавий співбесідник. Батько приділяє належну увагу шкільному життю сина, небайдужий до його успіхів. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 .

Про відвідування дитиною ОСОБА_3 шкільного закладу та проживання дитини за місцем реєстрації батька свідчить також характеристика учня 5-А класу СЗШ № 10 Подільського району міста Києва, надана класним керівником відповідного класу ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що з 14 квітня 2021 року дитина ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_2 , відвідує школу № 10 Подільського району міста Києва, позивач ОСОБА_1 має постійне місце роботи, стабільний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із ним може зашкодити інтересам дитини у ході розгляду судом справи не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дитини, тому суд визначає місце проживання малолітнього ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_1 .

Разом із вимогою про визначення місця проживання дитини, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що син сторін ОСОБА_3 проживає з ним, заявив вимоги про припинення стягнення з нього на користь ОСОБА_2 , матері дитини, аліментів на сина ОСОБА_3 у розмірі ⅛ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначених заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 361/1767/18.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі (ст. 141 СК України).

За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на одержання аліментів на дитину має той з батьків, з ким саме проживає дитина, відповідно на іншого з батьків законом покладено обов`язок сплачувати кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від його доходу або у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від матері ОСОБА_2 та передано на виховання в сім`ю батька ОСОБА_1 для проживання за адресою реєстрації місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно із нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16 вказав на те, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Главою 15 СК України обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання питання щодо звільнення від сплати аліментів у зв`язку із зміною обставин, які мають істотне значення, зокрема, зміною місця проживання дитини, не врегульовано.

За змістом ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Подібні правовідносини щодо аліментних зобов`язань передбачені главою 22 розділу VI СК України "Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів".

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно із ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

У ч. 4 ст. 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У даній нормі не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, враховуючи, що батьки або інші законні представники дитини, на користь яких стягуються аліменти, розпоряджається ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини щодо проживання дитини з платником аліментів є тією обставиною, яка має істотне значення при вирішенні питання щодо звільнення останнього від сплати аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи із принципу обов`язковості судових рішень на позивача покладено обов`язок щодо виконання рішення суду від 21 листопада 2018 року та обов`язок, визначений цим рішенням суду щодо сплати аліментів на сина ОСОБА_3 у розмірі ⅛ частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак, враховуючи обставини, що з 14 квітня 2021 року дитина проживає разом із батьком та перебуває на повному його утриманні, враховуючи природу аліментів та їх цільове призначення, батьків з ким проживає дитина та їх витрати в інтересах дитини, суд вважає, що подальше стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 суперечить інтересам дитини та не відповідає нормам законодавства, тому суд вважає, що доцільним є припинення стягнення цих аліментів з батька дитини ОСОБА_1 на користь матері дитини ОСОБА_2 , починаючи з моменту відібрання малолітнього сина ОСОБА_3 від матері та передачі дитини батькові, тобто з 14 квітня 2021 року.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно з 14 квітня 2021 року проживає разом із батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні, що є істотною для вирішення цієї справи обставиною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині звільнення його від сплати аліментів на сина на користь матері дитини ОСОБА_2 теж є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , від сплати на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ⅛ частки від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, визначених заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2018 року у цивільній справі № 361/1767/18, починаючи з 14 квітня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дутчак І. М.