РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1691/21

Провадження № 22-ц/4815/509/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губар Наталії Всеволодівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року у складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 15 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 10 листопада 2016 року близько 23 години 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перелізши через спільний паркан на територію подвір`я сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з метою нанесення тілесних ушкоджень цим особам, умисно наніс двома металевими предметами, один з яких є напівфабрикатом, виготовленим саморобним способом по типу коротких римських мечів колючої та рубаючої дії і не належить до холодної зброї, не менше десяти ударів ОСОБА_1 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У кримінальному провадженні ОСОБА_1 була визнана потерпілою. Окрім фізичної шкоди, неправомірними діями відповідача завдано також моральних страждань, які позначилися негативними змінами в житті позивачки, адже вона перенесла не лише фізичний біль, а й емоційний стрес, який супроводжувався почуттями образи, обурення, приниження гідності, тривоги і страху за своє здоров`я та життя. Просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 3006 гривень 38 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 гривень.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди вмотивоване передбаченим законом обов`язком винної особи відшкодувати заподіяну її неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, майну фізичної або юридичної особи, в повному обсязі та обґрунтоване тим, що належними і достатніми доказами не підтверджено того, що у зв`язку із діями відповідача (нанесення легких тілесних ушкоджень 10 листопада 2016 року) позивачка понесла матеріальні витрати на придбання медичних препаратів для лікування.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди вмотивоване положеннями ст. 23 ЦК України, яка передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів, та обґрунтоване встановленими обставинами справи, які вказують на те, що, інцидент, внаслідок якого позивачка зазнала від відповідача легких тілесних ушкоджень 10 листопада 2016 року, і з приводу яких заявлений цей позов, був спровокований самою позивачкою та її сином, і більш того, останні впродовж більш ніж десяти років створюють конфліктні ситуації з відповідачем та його родиною. Судом також враховано, що відповідач був засуджений за ч.2 ст. 125 КК України, що, з урахуванням причин конфлікту, вже є достатньою компенсацією за моральну шкоду позивачці.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Губар Наталія Всеволодівна оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду першої інстанції про те, що стороною позивача не було доведено витрат на придбання ліків, у зв`язку з чим вимоги про відшкодування шкоди не можуть бути задоволені. Покликається на висновок експерта № 1239 від 11.11.2016р., який міститься в матеріалах кримінальної справи, і який підтверджує факт тілесні ушкодження, що спричинили розлад здоров`я. Додає, що внаслідок цих ушкоджень ІІ палець лівої кисті втратив свою функцію і для її відновлення необхідне хірургічне втручання, на яке потерпіла не має коштів. В частині моральної шкоди доводить про те, що в момент заподіяння шкоди її довірителька небезпідставні побоювання за своє життя, а не лише за здоров`я, оскільки у нічний час на її подвір`я проліз через паркан чоловік з двома мечами в руках та наніс їй множинні удари, в тому числі і в голову, стверджуючи, що вб`є її. Зазначає, що показання свідків про багаторічний конфлікт між сім`ями позивачки та відповідача, які нібито провокує саме позивачка, не мають відношення до обставин цієї справи та обставин заподіяння тілесних ушкоджень відповідачем позивачці 10 листопада 2016 року. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Орловська Ярослава Борисівна вважає її безпідставною та просить відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/128/17 від 12 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 10 листопада 2016 року близько 23 години 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перелізши через спільний паркан на територію подвір`я сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з метою нанесення тілесних ушкоджень цим особам, умисно наніс двома металевими предметами, один з яких є напівфабрикатом, виготовленим саморобним способом по типу коротких римських мечів колючої та рубаючої дії і не належить до холодної зброї, не менше десяти ударів ОСОБА_1 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

До кримінального провадження № 001872 ОСОБА_1 була залучена в якості потерпілої.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги про стягнення матеріальної шкоди тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача була змушена відновлювати своє здоров`я, у зв`язку з чим понесла витрати на лікування та придбання медичних препаратів.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (втрата або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; а також вину завдавача шкоди.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК Ураїни міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов?язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктні зобов?язання ґрунтуються на принципі генерального делікту, згідно з яким кожному заборонено завдавати шкоду майну чи особі та будь-яке завдання шкоди іншому вважається протиправним, якщо особа не уповноважена на це.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, яка означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як встановлено судом, неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачка зазнала ушкодження здоров`я, та вина завдавача шкоди відповідача у справі встановлена вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження понесених витрат на лікування стороною позивача надано квитанції про придбання медичних та лікарських препаратів, зокрема, «Троксевазин гель», «Фармацитрон», «Реліф», «Норфлоксацин», «Аспаркам», «Нейро норм», «Німід», «Лоргексиин», «Енап», які мають знеболювальну, протизапальну, ноотропну дію, серцево-судинні препарати, а також перев`язочні матеріали (бинти, марлі, пластирі), які датовані в період від наступного після отримання тілесних ушкоджень дня 11.11.2016 року до 24.01.2017 року, тобто упродовж близько двох місяців (а.с. 3-7). Окрім того, квитанція від 21.01.2017 року на суму 800,00 грн. свідчить про оплату МРТ головного мозку в Медичному центрі «Асклепій» (а.с. 4).

Відповідно до висновку експерта №1239 від 11.11.2016, оригінал якого міститься у матеріалах кримінальної справи №570/128/17, у ОСОБА_1 внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді рублено-давленої рани поличної ділянки голови, різано-давленої та сажневої ран лобної ділянки голови, різаної рани правої скроневої ділянки, різні рани лівої кисті, різано-давлена рана II пальця правої кисті з пошкодженням сухожилка м`яза розгинача, які виникли від дії ріжучого предмету і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; крововиливів у обох навколишніх ділянках, на лівому плечі, виникли від дії тупого предмету, яким могла бути рука, нога, дерев`яна чи металева палиці чи інші тупі предмети та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно відповіді КНП «Рівненська центральна районна лікарня» №36/01.16/19 від 01.04.2019 на адвокатський запит від 25.03.2019, відповідно до письмового пояснення чергового лікаря ОСОБА_4 11.11.2016 року о 00год. 25 хв. після огляду громадянки ОСОБА_1 був проведений запис у медичній картці з помилковою локалізацією отриманих ушкоджень (замість лівої кисті була вказана права кисть). У пояснювальній записці лікар ОСОБА_4 зазначаив, шо він як черговий лікар приймального відділення Рівненської ЦРЛ 11.11. 2016 оглядав і надавав медичну допомогу ОСОБА_1 та у зв`язку з рядом причин ним був встановлений невірний діагноз; на основі ретроспективного огляду медичної документації та власних спогадів зазначив вірний діагноз: зокрема, різана рана II пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилка на м`язі розгинача.

Зважаючи на період придбання позивачкою медичних препаратів, їх фармакологічну групу, беручи до уваги характер тілесних ушкоджень, заподіяних позивачці відповідачем, апеляційний суд робить висновок про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та матеріальними витратами, які понесла позивачка для відновлення свого здоров`я, тобто ця шкода є об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. А відтак підлягає відшкодуванню у заявленому розмірі.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, моральні страждання позивачки виникли у зв`язку з діями відповідача, який завдав їй непоодиноких тілесних ушкоджень із тривалим розладом здоров`я, що, у свою чергу, потягнуло за собою душевні страждання, переживання, фізичний біль, погіршення здоров`я, що негативно вплинуло на її психоемоційний стан, страх за своє життя, пов`язаний із тим, що відповідач в момент нападу погрожував вбити її, загрозою можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, порушення життєвих планів у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Враховуючи обставини справи у їх взаємозв`язку з нормами закону, котрими ті регулюються, оцінюючи тривалість, глибину моральних переживань позивача, зважаючи на характер взаємовідносин що склалися впродовж тривалого часу між сторонами, беручи до уваги принцип розумності, справедливості, апеляційний суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 гривень є достатньою та справедливою компенсацією для відповідачки, так і пропорційним стягненням для відповідача.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону дають суду підстави для висновку про те, що діями відповідача, неправомірність яких встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, позивачці завдана матеріальна шкода, що виявилася у понесених нею витратах на лікування, а також вона зазнала моральних переживань у зв`язку з тілесними ушкодженнями, стресом та необхідністю докладання зусиль для відновлення стану здоров`я, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в частині стягнення матеріальних збитків, і частково в частині морального відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губар Наталії Всеволодівни задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3 006 (три тисячі шість) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 241 (двісті сорок одна) гривня 86 копійок

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.