Номер провадження 2/754/1887/22
27 травня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Лісовської О.В.
за участю секретаря - Грей О.П.
представника позивача ОСОБА_2
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вказана квартира належить йому та його матері ОСОБА_3 на праві власності. У квартирі також зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_4 , яка була вселена та зареєстрована у квартирі за згодою власників. Спільне життя у них не склалося і з вересня 2019 року шлюбні стосунки припинилися. З того часу відповідачка у квартирі не проживає, добровільно виїхала з квартири, забрала всі свої особисті речі, з того часу квартирою не цікавиться, квартплату та комунальні послуги не сплачує. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .
Співвласниками вказаної квартири є позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 , що підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру.
Відповідачка ОСОБА_4 є колишньою дружиною позивача, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по 2021 рік. При цьому фактичні сімейні стосунки були припинені у вересні 2019 року.
Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік.
Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім?ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з?ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Судом встановлено, що з 2019 року відповідачка ОСОБА_4 добровільно залишила квартиру АДРЕСА_1 і на даний час у квартирі не проживає.
Той факт, що відповідачка не проживає у спірній квартирі, підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
-договором дарування частини квартири;
-довідкою про зареєстрованих у квартирі осіб;
-актами про не проживання відповідача у спірній квартирі від 20.06.2018 року, від 18.09.2019 року, від 16.07.2021 року, від 27.10.2021 року.
Також допитані у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили той факт, що відповідачка ОСОБА_4 у спірній квартирі тривалий час не проживає, квартирою не цікавиться.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вона не цікавиться.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки дані вимоги є підставними та обґрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, Конституцією України, ст. 405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідачка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 30 травня 2022 року.

Суддя О.В.Лісовська