ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м.Суми

Справа №589/4112/17

Номер провадження 22-ц/816/150/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року в складі судді Литвинко Т.В., ухвалене у м. Шостка, повний текст якого складено 30 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

24 червня 2016 року, уточнивши позовні вимоги, просив:

залишити йому у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 622, 4 кв.м з господарськими спорудами; земельну ділянку, площею 0,1183 га за адресою АДРЕСА_2 ;

залишити у власності ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; передати останній у власність легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

визнати його особистою власністю, як фізичної особи-підприємця, нежитлове приміщення аптеки, площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що на час розірвання між сторонами шлюбу, домовленості щодо поділу майна не досягнуто, а тому просив суд вирішити спір у запропонованому ним вигляді. Щодо нежитлового приміщення аптеки, то просив визнати цей об`єкт його особистою власністю, оскільки це приміщення було придбане за власні кошти від підприємницької діяльності та використовується ним як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності.

16 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності:

на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ;

автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

нежитлове приміщення аптеки, площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,0738 га з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

на земельну ділянку, площею 0,1183 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 ;

незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем, гостинним будинком з лазнею та господарськими будівлями, що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1183 га адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, площею 622,4 кв. м з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 790444, 50 грн різниці вартості часток у спільному майні.

Свої вимоги мотивувала тим, що вищевказане майно було придбане сторонами у шлюбі, є спільним сумісним, домовленості щодо поділу майна сторонами не досягнуто, а тому має бути поділено порівну.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на триповерховий житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 622, 4 кв.м, житловою площею 288,1 кв.м з господарчою спорудою Г-2, Г-3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 61,8 кв.м, житловою 36,1 кв.м та право власності на легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості присудженого майна у розмірі 1537326,75 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв.м по АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1183 га (кадастровий номер :02:002:0165) за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1183 га (кадастровий номер :02:002:0165) за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5011,20 грн.

В іншій частині у задоволенні позовів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку в частині визнання за ним та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв. м та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та просив ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про поділ цього майна, залишивши нежитлове приміщення аптеки та земельну ділянку в його особистій власності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право на неї виникло 03 квітня 2009 року, а зареєстроване було 31 січня 2015 року. До того ж, приміщення аптеки, розташоване на цій земельній ділянці, було введено в експлуатацію 20 вересня 2007 року, тобто до набуття у власність земельної ділянки, а тому у відповідачки не могло виникнути право на частку земельної ділянки навіть у разі визнання за нею права власності на частину приміщення аптеки. Крім того, половину площі цієї ділянки фактично займає житловий будинок, право власності на який визнано за ним, а тому, якщо і здійснювати поділ земельної ділянки, то частка відповідачки була б не більше, ніж 1/5 її частини. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що житловий будинок, який реконструйовано в аптеку, було придбано 30 березня 2001 року, а шлюб з відповідачкою, яка на той час була студенткою, укладено 18 листопада 2000 року, що свідчить про використання особистих коштів, накопичених від підприємницької діяльності, для придбання та подальшої реконструкції будинку у аптеку. Таким чином, на його думку, аптека та земельна ділянка набуті ним за особисті кошти, а тому не підлягають поділу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходило.

Постановою Сумського апеляційного суду від 20 липня 2020 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частини нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв. м та по 1/2 частині земельної ділянки, площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 20 липня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що вирішуючи спір в частині поділу нежитлового приміщення аптеки та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про поділ нежитлового приміщення по 1/2 частини, не вирішивши питання про поділ спірного приміщення у відповідності до вимог статті 71 СК України, враховуючи те, що ОСОБА_1 є приватним підприємцем з 1998 року і нежитлове приміщення використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Рязанця А.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, з урахуванням вказівок Верховного Суду, представника ОСОБА_2 адвоката Кирилкіна Р.О., який просив прийняти постанову з урахуванням вказівок Верховного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону в повній мірі рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 листопада 2000 року сторони уклали шлюб, який на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2017 року було розірвано.

За час шлюбу сторонами придбано наступне майно. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вартість автомобіля за останньою оцінкою складає 140628,25 грн, що вбачається із висновку експертного товарознавчого дослідження від 24 липня 2019 року № 049.

Згідно з договором купівлі-продажу від 11 квітня 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 61,8 кв. м, житловою 36,1 кв. м.

Вартість квартири складає 290645 грн, що вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта нерухомості від 11 січня 2016 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 09 вересня 2010 року, та витягу про реєстрацію права власності, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на триповерховий житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 622,4 кв. м, з господарськими спорудами.

Вартість будинку за останньою оцінкою складала 1968600 грн, що підтверджується звітом про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта нерухомості від 30 вересня 2019 року.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 14 листопада 2007 року, та витягом про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлове приміщення аптеки по АДРЕСА_1 , площею 141,9 кв. м.

За даними звіту про незалежну оцінку від 20 лютого 2016 року вартість вказаного об`єкта нерухомості складала 481750 грн.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 03 квітня 2009 року та витягом з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0738 га, з призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.

Згідно з висновком судової експертизи від 28 грудня 2018 року вартість земельної ділянки становила 141500 грн.

Також за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на земельну ділянку, площею 0,1183 га за адресою АДРЕСА_2 , яка придбана згідно з договором купівлі-продажу від 12 серпня 2015 року, що визнавалось сторонами та перевірено судом в державному реєстрі речових прав на нерухомість.

Ринкова вартість даної земельної ділянки складала 49000 грн згідно зі звітом про експертну грошову оцінку від 15 лютого 2016 року.

Згідно з будівельним паспортом та повідомленням про початок виконання будівельних робіт від 17 вересня 2015 року на вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 розпочато будівництво житлового будинку мансардного типу з прибудованим гаражем, лазнею та господарськими будівлями.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони у своїх заявах по суті справи погодили, що в порядку поділу майна подружжя у власність ОСОБА_2 переходить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 61,8 кв.м, житловою 36,1 кв. м та легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , а ОСОБА_1 - житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 622, 4 кв. м, житловою площею 288,1 кв. м, з господарчою спорудою Г-2, Г-3, що відповідає вимогам статей 206 ЦПК України та статей 60, 69, 70 СК України.

При цьому, встановивши, що вартість набутого у власність ОСОБА_1 майна є на 1537326,75 грн більшою, дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 відповідної суми різниці вартості спільного майна подружжя відповідно до положень статті 71 СК України з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 , суд першої інстанції вважав, що даний об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на момент початку будівництва спірного об`єкту подружжя Безкоровайних уже не мало спільного бюджету, перебувало у конфліктних відносинах, будь-які рішення щодо будівництва не приймало спільно, у тому числі і щодо джерел залучення коштів на таке будівництво, а тому не може бути предметом поділу.

Вирішуючи спір в частині поділу нежитлового приміщення аптеки та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , суд, встановивши, що це нерухоме майно було набуте позивачем ОСОБА_1 під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя та, враховуючи те, що позивачем не доведено належними доказами, що спірне нерухоме майно було набуте виключно за кошти, накопичені ним від підприємницької діяльності і не в інтересах сім`ї, дійшов правильного висновку про те, що це майно є їх спільною сумісною власністю.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо способу та порядку поділу такого майна, виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження №61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18).

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особапідприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особапідприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Аналогічні висновки щодо правового режиму об`єкта спільної власності подружжя, що використовується одним з них у підприємницькій діяльності, викладено у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15, та у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 344/1770/14-ц (провадження № 61-5074св18), від 06 березня 2019 року у справі № 611/522/15-ц (провадження № 61-589св17), від 08 квітня 2020 року у справі № 638/9020/14 (провадження № 61-17269св18), від 08 липня 2020 року у справі № 344/1770/14-ц (провадження № 61-46734св18).

Виходячи з системного аналізу статей 57, 60, 61 СК України, майно фізичної особипідприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Майно фізичної особипідприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особипідприємця) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до яких поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

За правилами статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку виплатити другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (частини друга, четверта, п`ята статті 71 СК України).

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Норми законодавства України щодо способів та порядку поділу спільної сумісної власності подружжя покликані у тому числі створити ефективний механізм охорони прав співвласника, право на частку якого припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення.

З урахуванням вищезазначених норм законодавства, вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, а також те, що ОСОБА_1 є фізичною особоюпідприємцем з 1998 року і нежитлове приміщення аптеки використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується поясненнями сторін у справі, іншими письмовими доказами, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про поділ нежитлового приміщення аптеки та земельної ділянки, площею 0,0738 га з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг між подружжям по 1/2 частини, не вирішивши питання про поділ спірного приміщення та земельної ділянки відповідно до вимог статті 71 СК України.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині нежитлового приміщення аптеки та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про залишення нежитлового приміщення аптеки, площею 141,9 кв.м та земельної ділянки, площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, розташованих по АДРЕСА_1 в особистій власності ОСОБА_1 . При цьому, необхідно зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 311625 грн (481750 грн + 141500 грн : 2) замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення аптеки та земельну ділянку, розташованих по АДРЕСА_1 , припинивши її право на частку у цьому майні.

Твердження представника ОСОБА_2 адвоката Кирилкіна Р.О. про те, що компенсація за 1/2 частину приміщення аптеки має бути сплачена їй ОСОБА_1 з урахуванням ринкової вартості цього об`єкту нерухомого майна станом на 13 січня 2022 року: 700000 грн : 2 = 350000 грн, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки апеляційний суд здійснює перегляд рішення суду першої інстанції на предмет його законності на час його ухвалення, а висновок про вартість об`єкта оцінки, датований 13 січня 2022 року, не був предметом розгляду в суді першої інстанції. Тому, в силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, вказаний додатковий доказ знаходиться поза межами розгляду справи апеляційним судом.

Зважаючи на роз`яснення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

На час розгляду справи судом першої інстанції ринкова вартість спірного приміщення аптеки склала 481750 грн, тому розмір компенсації відповідачеві за 1/2 частину визначається саме з вказаної вартості.

За таких обставин у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на нежитлове приміщення аптеки та земельну ділянку по АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, тому, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за апеляційний перегляд справи судовий збір йому не компенсується.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2, ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2020 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частини нежитлового приміщення аптеки площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 та визнання права власності по 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Прийняти в цій частині постанову.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності за нежитлове приміщення аптеки, площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,0738 га з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_1 в частині визнання його особистою власністю, як фізичної особи-підприємця, нежитлового приміщення аптеки, площею 141,9 кв. м по АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Залишити нежитлове приміщення аптеки, площею 141,9 кв.м та земельну ділянку, площею 0,0738 га (кадастровий номер :05:004:0266) з цільовим призначенням: 1.11.3 для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, розташованих по АДРЕСА_1 в особистій власності ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 311625 гривень замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення аптеки та земельну ділянку, розташованих по АДРЕСА_1 , припинивши її право на частку у цьому майні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

Ю.О. Філонова

О.І. Собина