П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у вересні 2021 р.

Просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею 23-х років за умови продовження навчання.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 09.08.2005 р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 р. розмір аліментів на утримання спільної доньки сторін було збільшено до 700 грн. у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття.

На даний час спільна донька сторін проживає спільно з позивачем і навчається у Закарпатській академії мистецтв на другому курсі за спеціальністю «Графічний дизайн» денної форми навчання.

Після досягнення дитиною повноліття відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_1 просить змінити це рішення і стягувати з нього 1000 грн. щомісячно на утримання доньки до закінчення нею навчання. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до того, що відповідач у змозі та бажає сплачувати на утримання доньки 1000 грн. щомісячно через те, що має іншу сім`ю, у нього відсутній дохід і джерела фінансування, має на утриманні батьків пенсійного віку.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Суд констатував, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності в ОСОБА_1 будь-яких інших аліментних зобов`язань на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, або ж про існування захворювань, що є перешкодою у здійсненні трудової діяльності, такий є працездатною особою, що загалом свідчить про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу доньці ОСОБА_3 , яка продовжує навчання на денній формі.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі зроблені на підставі повно встановлених фактичних обставин справи та з дотримання норм матеріального права.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.08.2005 р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.4), у шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2015 р. із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. (а.с.7-8)

Із довідки № 215 від 02.09.2021 р. видно, що донька сторін є студенткою Закарпатської академії мистецтв, навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Графічний дизайн». Термін закінчення навчального закладу - 01 липня 2024 р. (а.с.10), є відмінницею навчання (а.с.11).

Із довідки від 25 жовтня 2021 р. видно, що ОСОБА_1 ніде не працював і не працює дотепер (а.с.32).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і є недостатніми для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідач посилається у апеляційній скарзі на те, що в нього є інша сім`я, він утримує свої батьків, однак жодних належних і допустимих доказів цього не надає.

Той факт, що відповідач не працює, не може слугувати підставою для зміни рішення суду та стягнення на утримання повнолітньої донька, яка продовжує навчання лише 1000 грн., на теперішній час указана сума є, безумовно, недостатньою.

Відповідач не довів, що він має хоч якісь перешкоди для працевлаштування. По суті, позиція відповідача стосовно того, що він ніде не працює, є декларативною, оскільки доросла людина має себе забезпечувати хоча б на базовому рівні, а якщо з цим виникають труднощі, то держава допомагає у цьому, зокрема, виплатою відповідної грошової допомоги.

Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено ні свого скрутного матеріального становища, ні сімейного.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.

Належними та допустимими доказами встановлено, що донька сторін навчається на денній формі навчання. Також підтверджено, що дитина потребує певних побутових речей, проїзду до місця навчання, соціального і культурного розвитку. Розмір аліментів, визначений судом першої інстанції на утримання дитини, яка продовжує навчання, є справедливим і законним, а доводи апеляційної скарги не підтвердженні належними та допустимим доказами і не дають підстав звільняти відповідача від обов`язку утримувати свою дитину.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 27 травня 2022 р.

Судді