Справа № 341/2072/21
Провадження № 22-ц/4808/590/22
Головуючий у 1 інстанції МЕРГЕЛЬ М. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

серкетаря Возняк В.Д.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Свириди Г.С.

позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свириди Галини Степанівни на рішення Галицького районного суду від 01 лютого 2022 року ухвалине у складі судді Мергель М.Р. в м.Галич у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2005 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в якому народилось двоє неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, любовні відносини фактично припинені з лютого 2020 року. Після припинення шлюбних відносин неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Стверджує, що на їх утримання витрачає приблизно по 12 000 грн на місяць, оскільки самостійно купує їм одяг, продукти харчування, шкільне приладдя. Крім того, старший син має захворювання ендокринної системи перебуває на обліку в ендокринолога, а у молодшого сина проявляється ймовірно таке ж захворювання. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, хоч працює у Польщі і має стабільно високий заробіток. Просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000,0 грн щомісяця на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000, 00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 03 листопада 2021 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 908,0 грн судового збору, які перераховані на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код класифікації доходів бюджету 22030106.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Свирида Г.С. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про зміну оскаржуваного рішення та стягнення на утримання дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн на кожну дитину щомісячно, посилаючись на те, що при визначенні розміру аліментів судом не враховано скрутне матеріальне становище відповідача, відсутність у нього власного житла, відсутність роботи, наявність на утриманні непрацездатної матері та обов`язок повернути гроші, які він заборгував на оперативне втручання для матері. Крім того, відповідач вказує на те що, протягом спільно прожитих років із позивачкою зароблені кошти вкладав у житловий будинок в якому вони проживали разом. Оскільки сімейне життя не склалося все надбане майно він залишив дружині. Разом з тим, позивачка вказує на ендокринне захворювання у сина ОСОБА_1 . Однак він як батько постійно надавав кошти на його лікування, зокрема, дізнався що позивачка вже зібрала докази для подачі окремого позову щодо стягнення додаткових витрат для лікування сина. Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, та допущено дискримінацію між сторонами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги просить задовольнити їх у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, вважає, що відповідач перебуває на роботі у Республіці Польщі і має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, які хворіють і потребують особливого утримання, у визначеному судом розмірі, так як достатньо матеріально забезпечений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що у позивачки не достатньо коштів для належного забезпечення дітей, які проживають разом з нею, і так чи інакше, обов`язок щодо утримання та виховання дітей переважно лежить на позивачці, доказів протилежного відповідач суду не надав. Зокрема, суд дійшов до переконання, що відповідач може заробляти кошти, оскільки загальновідомий середньостатистичний розмір заробітньої плати для заробітчан у Республіці Польщі становить близько 20 000,0 грн, а тому, має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 3 000 грн щомісячно до досягнення ними повноліття.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 5-6).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 13 травня 2005 року серії НОМЕР_1 , яке видане виконкомом Крилосівської сільської ради, підтверджується те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 4).

Син ОСОБА_1 має захворювання ендокринної системи, перебуває на обліку в ендокринолога, що підтверджується численним обстеженнями та результатами лаболаторних досліджень (а. с. 7-9).

Неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з матір`ю, перебувають на її утриманні, а відповідач з лютого 2020 року участі у їх вихованні не приймає, зазначені обставини визнаються сторонами, суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин аба добровільності їх визнання, тому відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Матір відповідача ОСОБА_7 перенесла операцію із протезування мітрального клапана (а. с. 25-26). Крім того, вона приймає дороговартісні медичні препарати від хвороби серця та щомісячно витрачає кошти на лаболаторні дослідження (а. с. 27-36).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст. 182 СК України вірно врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою, має заробіток у Республіці Польща і спроможний сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000, 00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліттяв твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх синів та сплачувати аліменти на їх утримання. Крім цього, відповідач не подав будь-яких доказів щодо його доходів та не спроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про зменшення розміру аліментів з підстав утримання непрацезданої матері, оскільки відповідачем не подано доказів про потребу матері у матеріальній допомозі та про те, що він не спроможний надавати таку допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Свириди Галини Степанівни залишити без задоволення. Рішення Галицького районного суду від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В. Василишин