РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.,

за участі представника позивавача Ткаченко Т.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення безстрокового та безкоштовного земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення безстрокового та безкоштовного земельного сервітуту. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в червні 2018 року вона закінчила приватизацію власних земельних ділянок, яка відноситься до будинку за адресою АДРЕСА_2 . Приватизація земельних ділянок ОСОБА_2 відбулася через розроблення, виготовлення та затвердження технічної документації, та присвоєння приватним земельним ділянкам ОСОБА_2 таких кадастрових номерів: :01:003:0066 загальною площею 0,0473, :01:003:0067 загальною площею 0,1145 га :01:003:0076 загальною площею 0,27 га. Зазначені земельні ділянки з правої сторони від входу до її домоволодіння межують із земельними ділянками власника таких земельних ділянок - відповідача ОСОБА_3 , кадастровий номер його земельних ділянок площею земельна ділянка 0,25 га - :01:003:0052, земельної ділянки 0,235 га - :01:003:0051. Наявність складної геометричної конфігурації земельних ділянок позивача привела то того, що в зоні земельної ділянки позивача, із кадастровим номером земельної ділянки :01:003:0066, та загальною площею -0.0473 га, вона не може в належний спосіб здійснювати обслуговування даної земельної ділянки. Земельна ділянка :01:003:0066 із загальною площею -0.0473 га це фактично самі будівлі та споруди, та господарські будівлі позивача. Так , у на одній із частин земельної ділянки позивача побудований високий металевий паркан, який вона може обслуговувати лише зі сторони власного подвір`я, а задню частину даного паркану позивач не може обслуговувати не може через заборону відповідача на вчинення таких дій, також позивачем побудований паркан із сітки типу «Рабиця», однак, вона може обслуговувати частину даної сітки та самі стовпи на яких з монтований такий паркан лише зі сторони власного подвір`я, а другу частину такого паркану, вона не може обслуговувати не може через заборону відповідача на вчинення таких дій. Крім того, позивачем на іншій частині земельної ділянки також побудований ще паркан із сітки типу «Рабиця», який вона також може обслуговувати частину даної сітки та самі стовпи на яких змонтований такий паркан лише зі сторони власного подвір`я, а другу частину такого паркану позивач не може обслуговувати не може через заборону Відповідача на вчинення таких дій. Також у позивача облаштована хвіртка для виходу на інші приватизовані земельні ділянки Позивача, та на земельну ділянку позивача, яка надана позивачу для сервітутного користування із кадастровим номер якої №:01:003:0082, однак, з боку членів родини відповідача здійснюються протиправні дії, а саме станом на 31.08.2020 року забито металеві прути по спільним межам , в тому числі і по тим земельним межам, які є в предметі даного позову між самими домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із метою заборони виходу позивачу на межу власних земельних ділянок; заливаються фекаліями межа позивача та відповідача (факт 03.09.2019 року), станом на 18.05.2020 року з боку сім`ї ОСОБА_3 забито металеву трубу із метою не можливості виходу позивача на власні приватизовані земельні ділянки та з метою не дати позивачу обслуговувати побудований паркан. Станом на 20.05.2020 року з боку сім`ї ОСОБА_3 лише по межі земельної ділянки було виорана частина земельної ділянки відповідача із метою не можливості виходу позивача на власні приватизовані земельні ділянки та з метою не дати позивачу обслуговувати побудований паркан. Зазначила, що одне із обґрунтування визнання протиправної бездіяльності відповідача в першу чергу викладені в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року, по справі №120/3198/19. Відповідач по справі та члени родини відповідача обмежують право позивача в зоні межування із приватною територією відповідача земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0052 обслуговувати власне майно, споруди та паркани які розташовані на приватизованій земельній ділянці позивача, кадастровий номер 521083600:01:003:0066, оскільки в інший спосіб позивач позбавлений в праві на зазначене обслуговування. Позивач просила встановити їй безстроковий та безоплатний земельний сервітут щодо проходу через земельну ділянку ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:003:0052, загальною площею -0,25 га, яка розташована в селі Мала Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області,23109, цільове призначення даної земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, та яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шириною 1 метр, від межі приватної земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0066, загальною площею 0,0473 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 із цільовим призначенням даної земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із метою постійного обслуговування огорож та будівель, що належать ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 09.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

21.01.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

27.08.2021 року клопотання представника позивача адвоката Ткаченко Т.В. про витребування доказів та відомостей залишено без задоволення.

20.12.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання преставника позивача адвоката Ткаченко Т.В. про заміну відповідача у справі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ткаченко Т.В. підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, до суду повернувся конверт з поштовим відправленням з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою». Причини його неявки суду невідомі, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або проведення справи без його участі суду не надав.

Позивачем на підтвердження заявлених нею вимог надано копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 521083600:01:003:0066, за яким позивач ОСОБА_2 є власником зазначеної земельної ділянки (а.с.9-10). За копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер 521083600:01:003:0052 (а.с.8). Згідно копій пояснень ОСОБА_5 , який не є стороною в справі, ОСОБА_6 забив в земельну ділянку ОСОБА_2 металеву трубу (а.с.11).Відповідно до копії акту комісії в складі Леляцького сільського голови та спеціаліста-землевпорядника, проведено остеження земельних ділянок по АДРЕСА_3 та встановлено, що по земельних ділянках побиті залізні прути по АДРЕСА_6 . Забиття залізних прутів здійснив сусід ОСОБА_6 (а.с.12). За копією акта комісії Леляцької сільської ради проведено обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_7, АДРЕСА_6 та становлено , що від дерева по адресі АДРЕСА_6 до металевого стержня по АДРЕСА_7 протянутий металевий канат орієнтовно довжиною до 10 метрів, під яким на даній довжині залято фекаліями, що створює перешкоди ОСОБА_2 проходу до власних земельних ділянок (а.с.13)

Отже, з матеріалів справи слідує, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування суміжними земельними ділянками, у зв`язку з чим і були заявлені позовні вимоги.

Надаючи свою правову оцінку обґрунтованості позовним вимогам позивача, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідним дослідити правомірність вимог про встановлення земельного сервітуту.

Згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..

Ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За приписами ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до вимог ст.ст.91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.100 ЗК України).

Згідно з вимогами ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Також з аналізу положень ст.ст.401,402 ЦК України вбачається, що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін.

Згідно зі ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Положеннями ст.404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13, при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п.38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Також, відповідно до п.22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого права.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Окрім цього, ст.55-1 Закону України «Про землеустрій» передбачається, що встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.

Ч.1 ст.98 ЗК України) встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). У ч.4 цієї ж статті визначено, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Із зазначених положень земельного законодавства слідує, що власник земельної ділянки дійсно має право вимагати у встановленні у судовому порядку земельного сервітуту, однак такий сервітут має здійснюватися способом, який найменш обтяжливий для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Однак, закон вимагає від позивача надання доказів того, що між ним та відповідачем у справі не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та його умов, нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, а також виготовлення проекту технічної документації, зокрема кадастрового плану земельної ділянки, для встановлення такого земельного сервітуту.

Ч.2 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно п.3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2 ст.80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, під час судового розгляду вказаної справи позивач не довела, а також не надала доказів на підтвердження неможливості укладення договору сервітуту з відповідачем ОСОБА_3 , що передує зверненню до суду. Крім того не надано доказів на підтвердження неможливості та використання свого майна без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, не обґрунтована необхідність встановлення земельного сервітуту, не надано технічної документації з визначення меж земельного сервітуту на місцевості, не наведено обґрунтованих доводів, у зв`язку з чим повинен бути встановлений сервітут і що задоволення її потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, з якими звернулася позивач є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджені достовірними та беззаперечними доказами, а тому відмовляє в їх задоволенні.

У порядку ст.141 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2,4,19,76,80-81,89,263 ЦПК України, ст.15,395,401-404 ЦК України, с.91,96,98,100 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде проголошений 27.05.2022 року о 13.00 год.

Суддя Порощук П.П.