П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/17448/21

Номер провадження 22-ц/824/87/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О. Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб у якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що впродовж 2021 року між сторонами постійно виникали сварки.

З травня 2021 року сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки, а з 27 червня 2021 року позивач фактично проживає у батьків. Спроби налагодити спільне життя, на думку позивача, є безперспективними, а збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Позивач зазначає, що після припинення ведення спільного господарства вона практично самостійно несе тягар утримання сина, при цьому, остання отримує лише соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць.

Натомість, відповідач являється здоровою, працездатною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність і одержує доходи, не страждає будь-якими хронічними захворюваннями, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, не потребує стороннього догляду та не має будь-яких кредитних зобов`язань.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років та аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року (а.с. 104-110) позов ОСОБА_2 , задоволено частково, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; після розірвання шлюбу відновлено ОСОБА_2 її дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »; стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини, ОСОБА_2 , в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року до досягнення сином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку; стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , в розмірі 2 013 грн. щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року до досягнення повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., судовий збір у сумі 908 грн. за позовними вимогами про розірвання шлюбу; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зазначеній частині, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року у частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у зазначеній частині, задовольнити; стягнути з відповідача на користь скаржника понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним оскарженням судового рішення у сумі 5 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановивши, що на утримання дитини позивач витрачає щомісячно 20 000 грн., приймаючи до уваги лише довідку про доходи відповідача та не даючи належної оцінки тому факту, що у відповідача в користуванні знаходиться автомобіль, дійшов необґрунтованого висновку щодо стягнення аліментів на утримання дитини у сумі 2 013 грн. Крім того, суд взяв до уваги лише матеріальне становище відповідача, й визначаючи розмір аліментів на її утримання, не надавши оцінку поданим стороною позивача доказам витрат на власне утримання. При цьому, судом не було взято до уваги те, що довідку про доходи відповідача, останнім було оформлено самостійно, а відтак, зазначений доказ не є достовірним та не свідчить про справжні доходи відповідача. Крім того, факт користування відповідачем автомобілем, свідчить про заниження ним своїх доходів з метою уникнення участі в утриманні дитини та її матері.

Скаржник зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач являється молодою, здоровою, працездатною особою, на утриманні якої, не перебувають інші особи, а також відсутні інші обставини, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти у визначеному скаржником розмірі. Крім того, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що визначений позивачем розмір аліментів є необґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

22 грудня 2021 року від відповідача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідним підтвердженням про направлення його позивачу.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу, без змін.

Відповідач зазначає, що їх з позивачем спільній дитині, станом на день ухвалення оскаржуваного рішення, виповнився один рік, а відтак, на нього розповсюджується дія Закону України «Про державний бюджет України», яким встановлено прожитковий мінімум, зокрема, для дітей віком до 6 років. Натомість скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення посилається на розмір прожиткового мінімуму, встановлений для дітей віком від 6 до 18 років, що не відповідає віку їх дитині. Крім того, розмір аліментів на утримання дитини та дружини відповідача, призначений судом, перевищує 50 % розміру його заробітної плати, а розмір аліментів на утримання дитини стягуваний судом, становить прожитковий мінімум на дитину, відповідного віку.

На думку відповідача, під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом було враховано матеріальний стан відповідача, зокрема, наявність у нього на праві власності автомобіля, та стан його здоров`я.

Відповідач зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка про його доходи, яка свідчить про те, що визначений позивачем рівень аліментів на своє утримання та на утримання спільної дитини є надмірним. Відповідач добровільно виконує рішення суду першої інстанції та не має заборгованості по аліментам.

Також, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, та вважає, що зазначений скаржником розмір витрат є завищеним. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, то витрати на правничу допомогу, надану скаржнику, не підлягають стягненню.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Слизченко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Ярошенко О.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року оскаржується в частині стягнення аліментів на утримання дитини та позивача, а відтак, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначеній частині.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у сумі 2 013 грн., суд першої інстанції виходив зі стану здоров`я та матеріального становища сторін, з потреби дитини в одержанні аліментів, стану здоров`я дитини, відсутності у позивача доходів та розміру доходів отриманих відповідачем.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 16).

Згідно довідки № 1 від 08 вересня 2021 року, ОСОБА_3 з 11 серпня 2021 року працює у ФОП ОСОБА_8 продавцем продовольчих товарів (а.с. 79).

Заробітна плата ОСОБА_3 за серпень 2021 року становить 4 066 грн. 71 коп. та вересень 6 100 грн.. (а.с. 93).

ОСОБА_2 отримує допомогу при народженні дитини у сумі 860 грн. (а.с. 39-41, 42).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що у 2021 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Статтею 192 СК України визначено, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішення суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, встановивши, що малолітня дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утримані, та, що батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції обґрунтованого врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, відсутність у позивача доходів та розмір доходів отриманих відповідачем. Разом з тим, судом першої інстанції не врахувавши відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не зважаючи на матеріальне становище сторін, дійшов помилкового висновку щодо розміру аліментів, достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, збільшивши його з 2 013 грн. до 3 000 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача у сумі 1 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачем. Крім того, судом було враховано матеріальний стану відповідача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст.. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Так, встановивши, що малолітня дитина проживає разом з позивачем, врахувавши матеріальне становище відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача. Разом з тим, визначений судом розмір аліментів колегія суддів вважає недостатнім для утримання позивача, у зв`язку з чим, вважає за необхідне змінити визначений судом першої інстанції розмір таких аліментів з 1 000 грн. до 1 500 грн.

Посилання скаржника на наявність у відповідача у користуванні автомобіля, не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, оскільки не свідчить про те, що його матеріальне становище, дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному скаржником розмірі.

Посилання скаржника на те, що на утримання дитини остання щомісячно витрачає кошти у сумі 20 000 грн., не є підставою для стягнення аліментів у зазначеному нею розмірі, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на дитину визначений позивачем у сумі 10 000 грн., є завищеним. В свою чергу, аліменти на дитину у сумі 3 000 грн., з урахуванням її віку та стану здоров`я, буде достатнім для забезпечення її розвитку.

Посилання позивача на те, що судом не було взято до уваги докази на підтвердження розміру коштів, які витрачаються нею на своє утримання, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки чинним сімейним законодавством не передбачено обов`язку суду ураховувати витрати яка позивач несе на своє утримання з метою визначення розміру аліментів на утримання стягувача.

Посилання скаржника на ненадання відповідачем доказів того, що розмір аліментів визначений позивачем є завищеним, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Зважаючи на те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить 2013 грн., колегія суддів вважає, що коштів у загальній сумі 6 000 грн. (з яких 3 000 грн. аліменти на утримання дитини) буде достатньо для забезпечення розвитку дитини сторін, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини.

Щодо стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції скаржником було надано до суду, зокрема: договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 10 серпня 2021 року укладений між адвокатом Крамар Ю.М. та ОСОБА_2 (а.с. 125); ордер серії ЛВ № 121539 від 10 вересня 2021 року (а.с. 126); акт прийому передачі виконаних робіт від 23 листопада 2021 року, згідно якого, за надані адвокатом послуги клієнту, останньої сплачено кошти у сумі 5 000 грн. (а.с. 127); прибутковий касовий ордер від 23 листопада 2021 року на суму 5 000 грн. (а.с. 128).

Із відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідач заперечує проти стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу, оскільки вважає заявлені скаржником витрати, завищеними. Крім того, оскільки відповідач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, останній просить застосувати принцип співмірності та справедливості та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

Отже, перевіривши докази надані скаржником на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, беручи до уваги заперечення відповідача проти стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з принципу співмірності та пропорційності, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь скаржника витрат на правничу допомогу у сумі 900 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на утримання дитини, змінити, збільшивши їх розмір з 2 013 грн. до 3 000 грн.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на її тримання, змінити, збільшивши їх розмір з 1 000 грн. до 1 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 900 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції..

Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура