ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23509/21

Провадження № 22-ц/4820/735/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23509/21за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2022 року (суддя Заворотна О.Л., повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького окружного адміністративного суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що йому завдано моральну шкоду невиконанням рішення відповідачем у справі №2270/14181/11 в період з 01.10.2021 по 04.10.2021. Позивач вказував, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини є свідченням заподіяння йому моральної шкоди. ОСОБА_1 вказував, що результатом невиконання рішення суду порушено його право на конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади Держави Україна в частині правомірності та добросовісності; право приватної власності на паспортну книжечку; право правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат; право на справедливий суд і право на судовий захист, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист. Такими чином, на думку позивача, оцінений ним розмір моральної шкоди у 61 000 000 000 грн є достатнім покриттям його порушених прав та страждань, тому і просив суд стягнути з Держави Україна таку моральну шкоду, завданої йому порушенням його прав при зумисному невиконанні рішення суду працівниками відповідача у справі №2270/14181/11 з 01 жовтня 2021 року по 04 жовтня 2021 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2021 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Державну казначейську службу України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 14 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між сторонами, тобто факт умисного невиконання постанови суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11 посадовими і службовими особами відповідача; факт умисного невиконання цієї постанови суду від 12.12.2011 є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК України та ст. 56 Конституції України. Також, ОСОБА_1 зазначає, що відмова суду стягнути моральну шкоду є стимулом правопорушника продовжувати правопорушення, а відповідно з прецедентною практикою ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. І судом не надано оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду та не визначено, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що визначені законодавством. Також, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, встановлені судовими рішення у справах №686/8422/20, №686/13784/21, №686/4032/21. Позивач посилається на неврахування судом першої інстанції встановлення правопорушника рішеннями суду і саме на нього покладається обов`язок доказування факту виконання судового рішення і, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди не є співмірним правопорушенню. На думку апелянта, суд першої інстанції був зобов`язаний відновити його порушені права, здійснити ефективний судовий захист його прав та покарати правопорушника.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив від представників учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Учасник справи та представники учасників справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Хмельницьким окружним адміністративним судом направлено до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника суду.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

На підставі цього рішення 11 червня 2012 року судом видано виконавчий лист №2270/14181/11, який перебував у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на виконанні (виконавче провадження №33223826).

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 5 жовтня 2012 року замінив у виконавчому проваджені №33223826 боржника - Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».

На теперішній час рішення суду не виконане.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі №2270/14181/11.

Як слідує із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 , вважаючи, що невиконанням рішення суду у справі №2270/14181/11 в період з 01.10.2021 по 04.10.2021 йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду з відповідним позовом. При цьому, відповідачем вказав Державу України в особі Хмельницького окружного адміністративного суду.

Проте, обґрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 не зазначив, які дії відповідно до закону, Хмельницький окружний адміністративний суд мав вчинити, проте не вчинив, не навів норми закону, які, на його переконання, порушив орган державної влади у правовідносинах, щодо яких виник спір.

Виходячи із предмету і підстав позову, судова колегія вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не є належним органом, що наділений повноваженнями представляти Державу Україна у спірних правовідносинах, адже діяльність Хмельницького окружного адміністративного суду регулюється Конституцією України і Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

В силу положень статті 27 цього ж закону окружний суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом; місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Тому, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)) зазвичай орган, діями якого завдано шкоду.

З огляду на вищенаведене, Хмельницький окружний апеляційний суд не має повноважень представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок невиконання судового рішення.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Держави Україна, суд першої інстанції мотивував відмову у позові з підстав недоведеності позовних вимог.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що цей висновок відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Частинами другою, п`ятою і шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Положеннями статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В силу положень частини 1 статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди у період з 01.10.2021 по 04.10.2021, її розміру незаконністю дій чи бездіяльністю відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та наслідками, зазначеними у позові внаслідок невиконання рішення суду від 12 грудня 2011 року у справі №2270/14181/11, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдану моральну шкоду, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права є голослівними, адже суд при вирішенні позову ОСОБА_1 керувався положеннями ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 81 ЦПК України.

Твердження апелянта про те, що сам факт невиконання судового рішення є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди є необов`язкова, судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки аналізуючи положення статті 56 Конституції України, статей 23, 11 73, 1174 ЦК України наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення і саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками.

З огляду на вищенаведене, позивачем в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено, що в період з 01 жовтня 2021 року по 04 жовтня 2021 року йому завдано моральної шкоди внаслідок невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 у справі №2270/14181/11 в розмірі 61 000 000 000 грн.

Посилання апелянта на не те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновки Верховного Суду, що викладені в справі №686/8422/20 та висновки суду, що викладені в справі №686/4032/21 не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивач вимагає відшкодування моральної шкоди, заподіяної невиконанням рішення суду по справі № 2270/14181/11 за період з 01 жовтня 2021 року по 04 жовтня 2021 року. І саме у цій справі ОСОБА_1 , відповідно до процесуального законодавства (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) мав би довести факт заподіяння йому моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального права та незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 травня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай