ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 2-3774/11

провадження № 22-ц/4809/268/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2021 року, суддя Бурко Р.В., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 2-3774/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по справі № 2-3774/11 виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого доцентом Кіровоградського Національного технічного Університету, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_1 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на території України до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , почавши стягнення з дня звернення до суду тобто з 29.06.2011 року.

На обґрунтування заяви зазначив, що резолютивна частина рішення суду без причин , що мають істотне значення,не повинна містити посаду і місце роботи відповідача.

З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його регулятивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище ім`я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання.

Зазначено, що за статтею 215 ЦПК України у формі рішення ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. Закон не передбачає, включення до резолютивної частини рішення висновків з процесуальних питань, не пов`язаних з вирішенням справи по суті.

Зазначено, що таким чином, робота доцентом Кіровоградського технічного університету мала дуже істотне значення і була тісно пов`язана з вирішенням справи по суті, а зараз коли ОСОБА_1 є пенсіонером, і доцентом Кіровоградського технічного університету не працює з 01.12.2015 року то відповідно виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд відповідно до п.3 ст. 432 ЦПК України зупинити виконання за виконавчим листом від 29.07.2011 року по справі № 2-3774/11, виданим кіровським районним судом м. Кіровограда до розгляду заяви.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 432 ЦПК України визнати виконавчий лист від 29.07.2011 року по справі № 2-3774/11, виданим Кіровським районним судом м. Кіровограда знати виконавчий лист від 29.07.2011 по справі № 2-3774/11, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда таким, що не підлягає виконанню з 01.12.2015 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання документа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 2-3774/11 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, що у зв`язку з тим, що якщо ОСОБА_1 доцентом Кіровоградського Національного технічного університету не працює, то резолютивна частина рішення суду від 29.07.2011 року у справі №2-37711 втрачає свою чинність, тобто не має матеріальної передумови для виконання рішення, тому об`єктивно відсутній обов`язок боржника за даним конкретним рішенням суду. Це є підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Просить суд не ототожнювати конкретне рішення суду для конкретного випадку зі статтею 51 Конституції України і з частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.12.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22.12.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції встановив, що 29 липня 2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Кіровограда, прож. в АДРЕСА_1 , працюючого доцентом Кіровоградського Національного технічного Університету, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини всіх видів доходів ОСОБА_1 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на території України до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , почавши стягнення з дня звернення до суду тобто з 29.06.2011 року, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн. держмита та 120 грн. витрат інформаційно-технічне забезпечення.

29.07.2011 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 .

31.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, пославшись на те, що він з 01.12.2015 р. не працює доцентом Кіровоградського Національного технічного Університету та є пенсіонером, а тому вважає, що викладені вище обставини звільняють його від обов`язку сплачувати аліменти на користь сина.

Суд першої інстанції зазначив, що до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини не можуть бути підставою для визнання виконавчого листа, виданого 29.07.2011 у цивільній справі №2-3774/11 таким, що не підлягає виконанню на підставі вищевказаної норми Закону, оскільки доводи заяви про визнання документа таким, що не підлягає виконанню зводяться до незгоди ОСОБА_1 з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2011 року по справі №2-3774/11, яке набрало законної сили, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, який проживає в АДРЕСА_1 , працюючого доцентом Кіровоградського Національного технічного Університету, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини всіх видів доходів ОСОБА_1 , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на території України до досягнення ОСОБА_1 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпочавши стягнення з дня звернення до суду, тобто з 29.06.2011 року, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн. держмита та 120 грн. витрат інформаційно-технічне забезпечення.

29.07.2011 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 .

31.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, пославшись на те, що він з 01.12.2015 р. не працює доцентом Кіровоградського Національного технічного Університету та є пенсіонером, а тому вважає, що викладені вище обставини є підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Дане узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц, де Верховний Суд вказав, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: 1)матеріально-правові зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, § 43).

Доводи апеляційної скарги, що оскільки ОСОБА_1 з 01.12.2015 р. не працює доцентом Кіровоградського Національного технічного університету та є пенсіонером і викладені вище обставини є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними, оскільки органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Факт припинення роботи ОСОБА_1 на посаді доцента Кіровоградського Національного технічного університету ніяким чином не впливає на виконання виконавчого документу виданого за рішенням суду, оскільки зазначений запис містить тільки характеризуючи дані боржника на час винесення судового рішення і не є обставинами, які впливають на примусове виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, а апеляційна скарга залишена без задоволення, тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2021 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн.

Повний текст постанови складено 20.01.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: