Справа № 242/3822/19
Провадження № 6/242/33/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А. В. за участю представника заявника Бойко О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Селидове цивільну справу № 242/3822/19 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню.

16 грудня 2021 року представником заявника надано до суду клопотання про визнання зловживанням процесуальними правами подання адвокатом Воротиленком С. О. клопотання про зупинення провадження у справі, залишення зазначеного клопотання без розгляду та стягнення з адвоката Воротиленка С. О. штрафу за зловживання процесуальними правами.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Бойко О. І. заявлене клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник стягувача адвокат Воротиленко О. С. проти задоволення клопотання заперечував.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Суд, вислухавши думку представників заявника та заінтересованої особи стягувача у справі, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Воротиленка О. С. про зупинення провадження у справі про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню, в зв`язку із тим, що на розгляді Донецького апеляційного суду перебуває справа за його заявою про виправлення описки в постанові Донецького апеляційного суду у справі № 242/3831/19 в частині того, що судовий збір в розмірі 14 704,56, про зарахування якого було зазначено заявником, повинен був стягнутий не на користь ОСОБА_1 , а до державного бюджету.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бойко О. І. надав письмові заперечення, в яких зазначив, що даний судовий збір було дійсно сплачено ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у справі №242/3831/19 11 травня 2020 року, і це було відомо представнику стягувача, оскільки він стверджував, що особисто ознайомився з матеріалами справи під час її апеляційного перегляду. Крім того, зазначив, що адвокату Воротиленку О. С. відомо, що дана справа наразі перебуває у Верховному Суді, а тому за відсутності матеріалів справи Донецький апеляційний суд не взмозі розглянути заяву про виправлення описки.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною 1 статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до п. 2 ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі довід 0,3до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, окрім іншого зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Так, матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_4 про виправлення описки в постанові Донецького апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі № 242/3831/19 від 23 листопада 2021 року.

Крім того, матеріали справи містять копію квитанції про сплату ОСОБА_1 11 травня 2020 року судового збору за подання апеляційної скарги у цивільній справі № 242/3831/19.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що адвокатом Воротиленком О. С. подано докази ознайомлення з матеріалами справи № 242/3831/19 у Верховному Суді за поданою заявою від 08 грудня 2021 року, а також те, що 17 грудня 2021 року представником стягувача подано клопотання про залишення клопотання про зупинення провадження без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття до представника заінтересованої особи адвоката Воротиленка О. С.. заходів примусу за зловживання процесуальними правами, оскільки хоча він і звертався із заявою про зупинення провадження, проте у суду відсутні докази того, що такі його дії, право на вчинення яких дійсно передбачено ЦПК України, здійснюються ним з метою перешкоджання судочинству. Натомість, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не свідчать про його навмисне затягування розгляду справи.

Аналізуючи викладене,суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу відносно ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 260 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника боржника ОСОБА_1 адвоката Бойко Олексій Ігорович про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі - відмовити .

Повний текст ухвали складено 25 січня 2022 року.

Суддя Н. О. Хацько