Справа № 136/1392/21
провадження № 2/136/308/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шпортун С. В,

за участю секретаря судових засідань Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, цивільну справу за позовом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -

учасники цивільного процесу

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (далі по тексту позивач, орган місцевого самоврядування) в особі виконуючої обов`язки голови Назаренко О.О., звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 164 584 грн. 30 коп.

Підставність вимог обґрунтовано тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 31.08.2018, ОСОБА_1 набув у власність (купив) у ТОВ «Лавін» будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться на земельній ділянці, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка перебувала у продавця на праві користування відповідно до договору оренди землі № 87/03-04 від 01.06.2011 укладеного з Липовецькою міською радою.

21.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до Липовецької міської ради Вінницької області із заявою про укладення договору оренди землі, розірвання договору оренди землі № 87/03-04 від 01.06.2011 укладеного з попереднім землекористувачем ТОВ «Лавін».

17.10.2018 ТОВ «Лавін» в особі директора Романа Бурка звернувся із заявою до Липовецької міської ради про припинення договору оренди землі № 87/03-04 від 01.06.2011, у зв`язку з відчуженням вищевказаного об`єкту нерухомого майна.

На підставі рішення Липовецької міської ради 50 сесії 7 скликання від 15.11.2018 за № 513 «Про припинення договорів оренди землі», між Липовецькою міською радою в особі міського голови Грушком М.Т. та орендарем - ТОВ «Лавін» в особі директора Бурко Р.В. було укладено Угоду №129/03-04 від 30.11.2018 про розірвання договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011.

Рішенням Липовецької міської ради 50 сесії 7 скликання за №514 від 15.11.2018 «Про передачу в оренду земельних ділянок» вищевказану земельну ділянку площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, за адресою: АДРЕСА_1 , було передано в оренду ОСОБА_1 , який був зобов`язаний в 15 - денний термін з дня прийняття рішення укласти договір оренди та зареєструвати його відповідно до вимог діючого законодавства.

30.11.2018 Липовецькою міською радою було підготовлено проект Договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, в якому визначено орендну плату у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки, що на 2018 рік складає 64 754,50 грн., однак вказаний Договір оренди землі ОСОБА_1 не підписав, на вимоги органу місцевого самоврядування викладені у листах від 18.01.2019 та 05.04.2019 щодо обов`язковості укладення договору оренди та державної реєстрації права оренди не виконує.

Ураховуючи те, що відповідач продовжує використовувати земельну ділянку комунальної власності, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, за відсутності документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на правах оренди та без державної реєстрації, що є порушенням ст. 125, 126 ЗУ України, а орган місцевого самоврядування не отримує відповідних грошових коштів за належне йому майно у вигляді орендної плати, що спричиняє шкоду державі, тому наведене стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення із відповідача безпідставно збережених грошових коштів, що за період з 30.11.2018 по 31.05.2021 відповідно до проведених позивачем розрахунків становить 164 584, 33 грн.

У визначений судом строк відповідачем не було надано відзиву.

Ухвалою суду від 13.08.2021 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання.

20.10.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду вказав, що згоден нести обов`язок щодо сплати грошових коштів за користування земельною ділянкою, яка належить до комунальної власності та на якій розташований належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна, утім орендна плата за земельну ділянку у розмірі 3%, що розрахований від нормативно грошової оцінки землі та становить 64 754, 50 грн. є не підйомною сумою для нього, оскільки він не здійснює господарську діяльність та прибутку від цього майна не отримує. Неодноразові його спроби ініціювати укладення договору оренди земельної ділянки на компромісних умовах для обох сторін цього спору, наслідків не дали, відповідач наполягає на завищеній ставці орендної плати, тому покладається на розсуд суду при вирішенні спору.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 01.06.2011 було укладено договір оренди землі №87/03-04 (далі Договір) між Липовецькою міською радою в особі міського голови Майданюка М.І., як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лавін» в особі директора Бурко Р.В., як орендарем (а.с.13-16).

Відповідно до умов вищевказаного Договору, орендодавець відповідно до рішення Липовецької міської ради передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для комерційного використання, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 1,0160 га, у тому числі 941 кв.м. під будівлями та спорудами, 921,9 кв.м. під проїздами та проходами.

Строк дії договору сторонами узгоджено у п.8 на 10 років, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Орендна плата узгоджувалась сторонами Договору у п.9, у якому передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі трикратного розміру ставки земельного податку (1.80 грн. за 1 кв.м. відповідно до рішення 7 сесії 6 скликання від 26.01.2011 за №65), що становить 18 288, 00 грн. в рік.

У п.10, 11 Договору сторони узгодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення договору або зміни. Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів наступним за останнім календарним днем звітного місяця на розрахунковий рахунок місцевого бюджету. Розрахунки закінчуються у лютому 2021 року.

У п.13 визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення.

У п.32, 34, 35 Договору сторони узгодили питання зміни, припинення дії договору чи його розірвання.

У п.42 договору зазначено, що договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Вказаний договір був зареєстрований Відділом Держкомзему у Липовецькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.03.2012 за №02208.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.20), слідує, що строк дії права оренди ТОВ «Лавін» земельної ділянки за договором оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011 було визначено до 01.02.2021. Запис вчинено державним реєстратором реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції Вінницької області 18.02.2015.

На підтвердження належності земельної ділянки до комунальної власності - Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки :0:001:2168 (а.с.24- 27).

31.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лавін» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу (а.с.29, 30), предметом якого є будівля, що розташована по АДРЕСА_1 , попередня адреса: АДРЕСА_2 , загальна площа будівель 1005,1 кв.м., які розташовані на земельній ділянці, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка перебуває у користуванні продавця на підставі укладеного з Липовецькою міською радою Липовецького району Вінницької області договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2018.

Вказаний договір було посвідчено 31.08.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. та зареєстровано в реєстрі за №1126 (а.с.30 на звороті).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2018 (а.с.23) було внесено відомості про ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна - будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення 50 сесії 7 скликання Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області від 15.11.2018 «Про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання за згодою сторін» (а.с.31), було вирішено припинити дію договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2018 укладеного між Липовецькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лавін» шляхом його розірвання за згодою сторін з дати державної реєстрації припинення права користування (оренди) на земельну ділянку, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, з цільовим призначенням 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із продажем об`єкта нерухомого майна, який знаходиться на орендованій земельній ділянці, іншій особі відповідно до договору купівлі продажу за №1126 від 31.08.2018.

15.11.2018 відповідно до рішення 50 сесії 7 скликання Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області «Про передачу в оренду земельних ділянок» (а.с.31 на звороті) вирішено передати ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, з цільовим призначенням 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із переходом до нього права власності на об`єкти нерухомого майна, відповідно до договору купівлі продажу за №1126 від 31.08.2018.

Вказаним рішенням органу місцевого самоврядування у п.1.1. визначено строк дії договору оренди землі з моменту набрання ним чинності 5 років.

У п.1.2. вказаного рішення органу місцевого самоврядування визначено розмір орендної плати на земельну ділянку у грошовій формі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на 2018 рік складає 64 754, 50 грн. (н.г.о. 1 м2 - 224,85 грн) з подальшим урахуванням щорічної індексації, яка повинна вноситись щомісячно, у разі невнесення стягується пеня 0,3 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

30.11.2018 між Липовецькою міською радою в особі міського голови Грушка М.Т. та ТОВ «Лавін» було укладено Угоду №129/03-04 про розірвання договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011 (а.с.19), відповідно до якої на підставі рішення 50 сесії 7 скликання Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області від 15.11.2018 «Про припинення договорів оренди землі», сторони домовились про розірвання договору оренди №87/03-04 від 01.06.2011, у зв`язку із відчуженням об`єктів нерухомого майна відповідно до договору від 31.08.2018. Орендар зобов`язався повернути орендодавцеві земельну ділянку, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.20), слідує, що 18.12.2018 було внесено відомості про припинення речового права за договором оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011 на підставі Угоди про розірвання договору оренди землі від 30.11.2018 (а.с.20 на звороті).

Із Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки складених Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області від 02.07.2019 за №631-ДК/688/АП/09/01-19 (а.с.40), від 10.09.2019 за №1130-ДК/1045/АП/09/01/-19 (а.с.41), від 17.10.2019 №1240-ДК/1207/АП/09/01/-19 (а.с.42), констатовано використання ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності документів, що посвідчують право особи на користування земельною ділянкою на правах оренди та їх державної реєстрації.

18.01.2019 за №02-43/52 (а.с.32), 05.04.2019 за №02-43/283 (а.с.34), 25.06.2019 за №02-43/500 (а.с.37, 38), 24.03.2020 за №02-43/200 (а.с.45), в адресу ОСОБА_1 Липовецькою міською радою Липовецького району Вінницької області було спрямовано листи з вимогою щодо укладення договору оренди землі під належним йому на праві приватної власності об`єктом нерухомого майна та обов`язку відшкодувати збитки.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 164 584, 33 грн., вказуючи, що відповідач у період з 30.11.2018 по 31.05.2021 використовував земельну ділянку по АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів та у добровільному порядку кошти не сплатив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам та зібраним у справі доказам, суд зазначає наступне.

Статтею 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України).

Позивач звертаючись з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати до відповідача, посилається на використання останнім земельної ділянки, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на праві оренди та її державної реєстрації.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що ТОВ «Лавін», який є попереднім власником об`єкта нерухомого майна, який набув у власність ОСОБА_1 , використовував земельну ділянку, площею 1,0160 га, кадастровий номер :01:001:2168, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під належними йому будівлям на праві власності на підставі договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011, вказаний договір було зареєстровано 18.02.2015 (а.с.25), строк дії речового права визначено до 01.02.2021.

Відповідно до договору купівлі продажу від 31.08.2018 об`єкти нерухомого майна належні ТОВ «Лавін» було відчужено відповідачеві ОСОБА_1 , в підтвердження чого є договір купівлі продажу майна від 31.08.2018.

Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною третьою статті 120 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває в оренді, у користуванні на праві емфітевзису, суперфіцію у попереднього власника, до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною четвертою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагаються. Про перехід відповідного права його суб`єкт зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, особу, яка передала земельну ділянку в користування на праві емфітевзису, суперфіцію.

Аналогічні за змістом положення закріплено в частині третій статті 7 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, де зазначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить і право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником нерухомого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.

Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому Договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже Договір не підлягає розірванню.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/510/19.

Виходячи із наведених вище положень законодавства, відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди із попереднім власником чи внесення змін до нього, оскільки такий договір припиняється щодо останнього в силу закону, однак діє на тих самих умовах стосовно особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, у тому числі щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою та її розміру.

Таким чином, відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, не припиняє договору оренди в цілому, а має місце автоматична заміна сторони у такому зобов`язанні на підставі частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі".

З урахуванням вищевказаних норм діючого законодавства, що регулюють вирішення даного спору, слід дійти висновку, що до відповідача, як нового власника вказаного нерухомого майна відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.08.2018 перейшло й право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене за Договором оренди землі від 01.06.2011 на умовах, що ним обумовлені, у тому числі щодо строку договору, розміру та строку сплати орендної плати, яка була визначена сторонами договору, зокрема розміру орендної плати в сумі 18 288, 00 грн., отож у відчужувача - ТОВ «Лавін» право оренди у відповідній частині припинилось, та укладення наступного договору про припинення чи розірвання договору оренди землі такі відносини із ТОВ «Лавін» не потребували, відтак укладення Угоди №129/03-04 від 30.11.2018, по збігу трьох місяців після припинення дії договору для ТОВ «Лавін», є нікчемним.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами цього спору у ході судового розгляду справи, з часу набуття у власність нерухомого майна, відповідачем не сплачувалась орендна плата за земельну ділянку, на якій розташований об`єкт належного йому нерухомого майна.

15.11.2018 відповідно до рішення 50 сесії 7 скликання Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області «Про передачу в оренду земельних ділянок» було вирішено визначити розмір орендної плати на земельну ділянку у грошовій формі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на 2018 рік складає 64 754, 50 грн. (н.г.о. 1 м2 - 224,85 грн.) з подальшим урахуванням щорічної індексації, яка повинна вноситись щомісячно.

Надаючи правову оцінку спору щодо зміни розміру орендної плати орендодавцем за відсутності згоди орендаря, суд виходить з наступних мотивів та норм, що регулюють вирішення даного спору.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За статтею 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що за загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних правовідносин, різновидами яких є правовідносини, які виникають з договорів оренди землі, на принципах рівності сторін, свободи договору та урахування обов`язкових вимог щодо такого виду договорів та зазначенням його істотних умов і у відповідній формі.

Отож за змістом статей 632, 651 ЦК України та статті 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору, в тому числі у частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін, а за відсутності такої згоди договір може бути змінено за рішенням суду лише у випадках, передбачених за умовами договору або в силу закону.

Тобто визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням такого розміру орендної плати в договорі оренди.

Відповідно до пункту 33 Договору оренди землі зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується в судовому порядку.

З огляду на те, що за змістом пункту 288.5 статті 288 ПК України та статті 21 Закону № 161-XIV орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то з урахуванням умов договору оренди, укладеного сторонами спору, підставою для перегляду розміру (ставки) орендної плати має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру такої плати або зміна розміру земельного податку, а не рішення органів місцевого самоврядування.

Такий висновок підтверджується і такими вимогами законів.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (стаття 75 Конституції України).

Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України).

У статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Підпунктом 1 пункту а) частини першої статті 33 Закону № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

До переліку повноважень селищних рад у галузі земельних відносин, визначеного у статті 12 ЗК України, не належить законодавче встановлення або зміна граничного (мінімального та максимального) розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, оскільки такі повноваження з огляду на положення статті 288 ПК України належать Верховній Раді України - єдиному органу законодавчої влади в Україні.

Тобто орган місцевого самоврядування має діяти відповідно до закону при вирішенні питань регулювання земельних відносин, у тому числі і щодо встановлення ставки земельного податку, мінімальний та максимальний розмір якого встановлюється у ПК України. А порядок зміни умов договору врегульовано як у законах України, так і в конкретному договорі, укладеному між сторонами спору.

У даному випадку рішення Липовецької міської ради про встановлення ставки орендної плати для відповідача не є законодавчою зміною орендної плати, а договором оренди землі від 01.06.2011 не передбачено такої підстави для внесення змін до договору щодо розміру (ставки) орендної плати, як прийняття відповідного рішення орендодавцем, який є органом місцевого самоврядування.

Отож рішення органу місцевого самоврядування, не може вважатися законодавчою підставою для внесення змін до договору оренди землі в частині зміни розміру (ставки) орендної плати, оскільки орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями встановлювати граничні (мінімальний та максимальний) розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, бо такі ставки встановлюються, з урахуванням правової природи орендної плати як загальнодержавного податку, у ПК України.

Такі рішення селищної ради можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі передбачили таку підставу для зміни розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору.

Про те, що рішення органів місцевого самоврядування щодо перегляду розміру орендної плати не мають обов`язкового характеру за відсутності в договорах оренди землі погодженої сторонами підстави для такого перегляду, висловлено і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2018 року у справі № 910/7905/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 911/3627/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/21685/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 910/21590/17, від 13 червня 2019 року у справі № 910/11764/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 916/2769/18, від 16 січня 2020 року у справі № 904/1912/19, від 04 лютого 2020 року у справі № 922/378/19.

Оскільки доказів укладення між сторонами іншого договору чи наявного судового рішення щодо визначення розміру ставки орендної плати суду не було надано, отож суд виходить із умов договору, який був чинним між сторонами цього спору на час набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, відтак між сторонами наявні зобов`язальні правовідносини, тому суд дійшов висновку, що правові підстави застосовувати до спірних правовідносин норми статті 1212 Цивільного кодексу України, відсутні, так як це змінює матеріально-правові підстави позову.

Суд зауважує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Суд зазначає, що суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо правової кваліфікації спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Орендна плата справляється у грошовій формі. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, тому здійснюючи розрахунок заборгованості з орендної плати, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в період строку дії договору оренди землі №87/03-04 від 01.06.2011, за період з 30.11.2018 по 31.05.2021 (914 днів) такий розмір, з урахуванням умов цього, має складати 45 795, 05 грн. (з розрахунку 18 288,00 грн. орендної плати за рік, що становить 50,10 грн. за день х на 914 днів).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (юридична адреса: вул. В. Липківського, 30, м. Липовець, 22500, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; паспортні дані: НОМЕР_1 виданий Кам`янець - Подільським МВ УМВС України у Хмельницькій області від 23.12.1995 р.; РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення безпідставно збережених коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області безпідставно збережені грошові кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності із земель для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, промисловості, площею 1,0160 га, кадастровий номер - :01:001:2168, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом зарахування їх до місцевого бюджету за наступними реквізитами: УК у Липовецькому районі/м. Липовець/18010900; UA0002880, код 37979858 в сумі 45 795 (сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Липовецької міської ради Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 691, 25 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 27.05.2022.

Суддя Світлана ШПОРТУН