Справа № 149/2493/21
Провадження № 22-ц/801/944/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 рокуСправа № 149/2493/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

з участю секретаря судового засідання: Фещук К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №149/2493/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ "ДТЕК КРИМЕНЕРГО", третя особа Сакський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Робак М.В.,

встановив:

У вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області за позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК КРИМЕНЕРГО" про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на який накладено обтяження - арешт нерухомого майна, зареєстроване реєстраційною службою Сакського міськрайонного управління юстиції АР Крим 29 березня 2013 року, на підставі постанови відділу ДВС Сакського міськрайонного управління юстиції від 29 березня 2013 року в інтересах ПАТ "ДТЕК Крименерго". Оскільки, згідно довідки Сакського районного відділу енергозбуту ДУПРК "Крименерго" № 253 від 3 вересня 2020 року позивач заборгованості по оплаті послуг з постачання електроенергії за місцем проживання не має, представник позивача просила зняти арешт з вказаного майна позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач являється боржником у виконавчому провадженні від 26.03.2013 року, а тому він не є суб`єктом звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, що свідчить про неналежно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та позиції учасників справи у відзивах на неї та у судовому засіданні

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_2 просить рішенняХмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що зроблені судом та відображені в оскаржуваному рішенні висновки не можна визнати обґрунтованим, оскільки вони не узгоджуються з фактичними обставинами справи та вимогам закону.

11 травня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника Акціонерного товариства "ДТЕК КРИМЕНЕРГО" - Корнієнка А.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Від інших учасників справи відзиви не надходили.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник відповідача Акціонерного товариства "ДТЕК КРИМЕНЕРГО" - Корнієнко А.Г. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 вересня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 34,1 кв.м. зазначений під літерою "А" з сіньми "а", ганком з навісом та господарськими будівлями: сараєм "Б", убиральнею "В", фундаментом "Ф", криницею "К", огорожею №1, воротами з хвірткою №2 (а.с. 6).

Вказане також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав та інформаційною довідкою з Державного реєстру № 198680454 (а.с. 7, 8-9).

Відповідно до розпорядження сільського голови Порицької сільської ради № 8 від 18 лютого 2016 року вулицю Свердлова перейменовано на вул. Шкільна (а.с. 10).

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Згідно довідки №253 від 03.09.2020 виданої Саакським районним відділом енергозбут станом на 03.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за електроенергію відсутня (а.с. 11)

Із листа АТ "ДТЕК Крименерго" №200921/01 від 20 вересня 2021 року вбачається, що у зв`язку з тим, що відповідно до Закону України" Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий рижим на тимчасово окупованій території України" територія АР Крим визначена, як тимчасово окупована, а тому в Товариства відсутній доступ до своїх активів, що унеможливило надати інформацію, щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "ДТЕК Крименерго" за спожиту енергію (а.с. 37).

За особовим рахунком № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 6 жовтня 2021 року заборгованість відсутня (а.с. 42).

Згідно інформації начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Автономній Республіці Крим та у м. Севастополі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) на даний час відділ ДВС не має призначених працівників та не виконує повноваження відповідно до вимог чинного законодавства. Виконавчі провадження відділу на материкову частину України, після окупації в 2014 році, не повернуті. Електронний реєстр виконавчих проваджень попередніх років, зазначеної установи, знаходиться в ганебному стані з великою кількістю незрозумілостей, що унеможливлює використання інформації.(а.с. 118)

Відповідно до інформації наданої в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні у відділі не перебувало виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 (а.с. 139)

Перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, проведенною Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, встановлено, що виконавчі документи, за якими боржником є ОСОБА_1 , зареєстрованими в АСВП не значаться (а.с. 140)

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач являється боржником у виконавчому провадженні від 26.03.2013 року, а тому він не є суб`єктом звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, що свідчить про неналежно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для застосування ч. 4 ст. 263 ЦПК України, оскільки у ряді Постанов Верховного Суду сторонами виступали боржник(позивач) та відповідний відділ державної виконавчої служби (відповідач), а у даному випадку позовні вимоги про зняття арешту з майна заявлено саме до стягувача «ДТЕК Крименерго».

Крім того, позивачкою не надано доказів, які б свідчили, що саме діями відповідача порушено її цивільне право на володіння та розпорядження майном, зокрема житловим будинком АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська