Справа № 186/194/22
Провадження номер № 2/0186/178/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.,

секретар - Фадєєва Т.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «СК «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

Позивач просить суд стягнути з АТ «СК «Країна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 154 028 грн.

Свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2, загинув її чоловік - ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю ОСОБА_2 , під час експлуатації наземного транспортного засобу винного в ДТП була застрахована в АТ «СК «Країна» відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

04.10.2021 року через свого представника позивач звернулася до Відповідача з заявою щодо виплати їй страхового відшкодування шкоди, завданої смертю чоловіка, згідно ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1200 Цивільного кодексу України.

Однак, Відповідач не задовольнив її звернення повністю та не здійснив виплату страхового відшкодування шкоди, як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні померлого у розмірі 216 000 грн, посилаючись на те, що право на отримання зазначеного страхового відшкодування мають лише особи, які отримують пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а надане позивачем пенсійне посвідчення про те, що вона з 30 жовтня 2013 року отримує пенсію за віком не являється документом, що надає право на отримання страхового відшкодування шкоди, оскільки не відповідає вимогам п.35.2 «е» ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, відповідач здійснив страхове відшкодування моральної шкоди та витрат пов`язаних з похованням в загальному розмірі 105 972 гривні.

Оскільки загальна сума страхового відшкодування (ліміт) згідно полісу становить 260 000 гривень, то відповідач на думку позивача, повинен відшкодувати шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 154 028 грн.

Відмову Відповідача у виплаті страхового відшкодування шкоди, а саме виплати у зв`язку із втратою годувальника, позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки на час смерті чоловіка позивач отримувала пенсію за віком. Чоловік позивачки ОСОБА_2 , отримував пенсію в розмірі 15189 гривень. Оскільки її пенсія була значно меншою, за пенсію її чоловіка, то вона перебувала на його утриманні.

В судове засідання позивач не заявився надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та відповідь на відзив, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у справі надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, відповідно до підпункту е) пункту 35.2. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі Закон/, до заяви про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, додаються документи, що:

- підтверджують перебування на утриманні потерпілого,

- його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік,

- розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Разом із Заявою на виплату страхового відшкодування представником ОСОБА_1 , не надано документи на підтвердження факту її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 , довідку про доходи потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та інформації про розміри пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Закон не містить виключено і обмежень, а тому обов`язковою умовою отримання страхового відшкодування є надання документів визначених безпосередньо Законом.

25.10.2021 року ОСОБА_1 надала до АТ «СК «Країна» Заяву, якою повідомила, що її доходи є значно меншими за доходи загиблого чоловіка, довідку про доходи ОСОБА_2 № 60 та рішення про відмову у перерахунку пенсії від 31.08.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Проте, ОСОБА_1 так і не було надано повний перелік документів, необхідних для прийняття рішення по справі, визначених підпунктом е) пункту 35.2. статті 35 Закону, а саме: не надано документи, що підтверджують розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, про що представника потерпілої особи було повідомлено листом за вих. № 27605 від 21.12.2021 р., в якому повідомлялося також про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі 12 000,00 грн.

За частиною 36.2. статті 36 Закону, у страховика виникає обов`язок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплатити зокрема, але не виключно, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, які страховику із боку Позивача досі не надано.

Враховуючи вищевикладене у АТ «СК «Країна» не виникло обов`язку щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування в порядку пункту 27.2. статті 27 Закону та її виплати на користь ОСОБА_1 .

Позивач зверталась до Національного банку України, як до регулятора на ринку небанківських фінансових установ (страхових компаній), із скаргою щодо бездіяльності страховика у здійсненні страхового відшкодування (шкоди, пов`язаної із втратою годувальника) за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5262800.

Після надання письмових пояснень щодо прийнятого Товариством рішення Національним банком України порушень не виявлено; акт про правопорушення не складався.

В судове засідання відповідач не заявився надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та заперечення на відповідь на відзив, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

03.02.2021 року між АТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5262800, забезпечений транспортний засіб «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - Поліс № АР/5262800) /а.с.37/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в Дніпропетровській області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипедиста ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_2 помер /а.с.14-18, 9/.

На момент своєї смерті ОСОБА_2 , був пенсіонером, отримував пенсію за віком в розмірі 15 189,75 грн та проживав по АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2013 року отримує пенсію за віком /а.с.7,10,13, 49 друга сторінка, 56 друга сторінка/.

09.08.2021 року АТ «СК «Країна» отримало та зареєструвало за вхідним № 19382/21 Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від водія забезпеченого транспортного засобу - ОСОБА_4 /а.с.38-42/.

09.08.2021 року АТ «СК «Країна» направило запит за вих. № 10/17089/21 до Павлоградського ВПП у Дніпропетровські області щодо отримання інформації та документів стосовно вказаної вище ДТП /а.с. 43/.

26.08.2021 року ОСОБА_1 , звернулась до ПФУ із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника /а.с.19/.

31.08.2021 року ПФУ прийняв рішення № 69 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зв`язку з відсутністю в неї необхідного страхового стажу /а.с.56/.

05.10.2021 року АТ «СК «Країна» отримало та зареєструвало за вхідним № 23950/21 Заяву на виплату страхового відшкодування із додатками від ОСОБА_5 , який діє в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_1 /а.с. 8,44/.

Відповідно до отриманої Заяви на виплату страхового відшкодування заявлено вимогу щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування:

1) 1/6 моральної шкоди в сумі 12 000 грн.

2) шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в сумі 216 000, 00 грн /а.с.8/.

21.12.2021 року АТ «СК «Країна» визнало майнові вимоги заявника в частині виплати страхового відшкодування моральної шкоди, прийняло рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 12 000, 00 грн. та виплатило його 30.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 104 від 30.12.2021р. /а.с.57 друга сторінка, 58/.

В той же день листом за вих. № 27605 АТ «СК «Країна» повідомило ОСОБА_1 проте, що позивачкою так і не було надано повний перелік документів, необхідних для прийняття рішення здійснення страхового відшкодування (шкоди, пов`язаної із втратою годувальника), визначених підпунктом е) пункту 35.2. статті 35 Закону, а саме: не надано документи, що підтверджують розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника /а.с.58/.

Сторони у справі визнають, що відповідач АТ «СК «Країна» загалом здійснив страхове відшкодування моральної шкоди та витрат пов`язаних з похованням в загальному розмірі 105 972 гривні.

Але, оскільки загальна сума страхового відшкодування (ліміт) згідно полісу становить 260 000 гривень, то відповідач на думку позивача, повинен відшкодувати шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 154 028 грн саме тому 15.02.2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом /а.с.21/.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України /далі ЦК України / шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 Цивільно процесуального кодексу України - далі ЦПК України ).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , та її померлий чоловік ОСОБА_2 , знаходилися на обліку у відділі обслуговування громадян №25 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області де ОСОБА_2 , отримував пенсію за віком у розмірі 15189,75 грн (а.с. 56 друга стор.). Будь-яких доказів про розмір своїх доходів позивачка ОСОБА_1 , суду не надала.

При цьому, довідка органу місцевого самоврядування про спільне проживання ОСОБА_1 , разом із померлим ОСОБА_2 , за однією адресою, так само як й факт наявність статусу пенсіонера не є окремим та беззаперечним доказом підтвердження факту її перебування на утриманні чоловіка у розумінні статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с. 7,10/.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19); від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19, провадження № 61-10103св20; від 30 червня 2021 року справа № 752/4605/19.

Не заслуговують на увагу доводи позовної заяви, що на час ДТП позивач була на утриманні ОСОБА_2 , тому АТ «СК «Країна» зобов`язане відшкодувати шкоду пов`язану з втратою годувальника в розмірі 154 028 грн, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин.

Оскільки, позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_2 ,а в матеріалах справи відсутні докази про доходи позивачки, як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги та вона була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Разом з тим, пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З доданих до матеріалів справи повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих ОСОБА_1 , як утриманцю внаслідок втрати годувальника.

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Листом від 21.12.2021 за вих. № 27605 АТ «СК «Країна» відмовив ОСОБА_1 , у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що страховику не надано належних доказів перебування позивача на утримання померлого годувальника. Зазначено, що АТ «СК «Країна» буде прийнято рішення про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника у разі надання документу, що підтверджує факт перебування на утримання померлого /а.с.58/.

Позовних вимог про встановлення факту перебування на утриманні позивачка не заявляла.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч.2 ст. 264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Також у матеріалах справи відсутні докази, що позивач, після отримання листа від 21.12.2021 за вих. № 27605, надала страховику документи, які зазначені у цьому листі, для прийняття рішення про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника.

Таким чином, дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_1 , належними та допустимими доказами не довела, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2 , потребувала допомоги та така допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Враховуючи вище викладене в задоволені позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.М. Демиденко