Постанова

Іменем України

25 травня 2022 року

м. Київ

справа № 591/5391/18

провадження № 61-16579св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В., та постанову Сумського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Кононенко О. Ю. , Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 17 серпня 2017 року по 17 січня 2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу народила дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вони з відповідачем не підтримують жодних стосунків. Після народження син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі в утриманні та вихованні дитини.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду; стягнути з відповідача на її утримання по 1/4 частці від усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виключення відомостей як батька дитини з актового запису про народження.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_5 . За письмовою заявою ОСОБА_1 він був записаний батьком дитини. ОСОБА_1 про народження дитини його не повідомляла, про реєстрацію його як батька дитини з ним не погоджувала, також не зверталася до нього з приводу надання допомоги на утримання дитини.

Вважав, що він не є батьком вказаної дитини.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив виключити відомості про нього як батька дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису № 719 від 20 червня 2018 року у Ковпаківському районному у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 13 вересня 2018 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що він не є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не спростував факт свого батьківства стосовно дитини.

Враховуючи те, що дитина перебуває на повному утриманні матері, а відповідач працездатний та може утримувати свою дитину, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з батька аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 вересня 2018 року.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з 13 вересня 2018 року.

Постановою Сумського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_2 про виключення відомостей про нього як батька дитини з актового запису про народження, а наданий ОСОБА_2 консультативний висновок № 01/31/04/21 від 31 травня 2021 року Сумського обласного перинатального центру про те, що він страждає первинним чоловічим безпліддям, висновків суду не спростовує, оскільки висновок складений у травні 2021 року, а дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за три роки до цього, а висновок щодо інфертильності (повного безпліддя) ОСОБА_2 на момент зачаття дитини відсутній.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, належним чином не дослідив зібрані у справі докази, безпідставно відхилив клопотання від 24 травня 2021 року про проведення повторної молекулярно-генетичної експертизи зі встановлення батьківства та клопотання про долучення до матеріалів справи консультативного висновку № 01/31/04/21 від 31 травня 2021 року лікаря-сексопатолога Сумського обласного клінічного перинатального центру про те, що він страждає на первинне чоловіче безпліддя та про виклик до суду та допит як спеціаліста цього лікаря- сексопатолога ОСОБА_6 .

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме: суд необґрунтовано відхилив клопотання від 24 травня 2021 року про призначення повторної молекулярно-генетичної експертизи, про долучення до матеріалів справи консультативного висновку від 31 травня 2021 року № 01/31/04/21 та про виклик та допит свідків та спеціаліста (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить доводів в частині присудження до стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років та щодо розміру присуджених аліментів, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано 17 січня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину - сина ОСОБА_5 , батьком якого згідно зі свідоцтвом про народження є ОСОБА_2 .

Згідно з висновком експерта Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 10-572 від 27 червня 2019 року за результатами молекулярно-генетичної експертизи, ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 . Ймовірність даної події складає 99,70 %.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з висновком експерта Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 10-572 від 27 червня 2019 року за результатами молекулярно-генетичної експертизи, ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 . Ймовірність даної події складає 99,70 %.

За встановлених обставин цієї справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 не спростував факт свого батьківства стосовно дитини.

Також Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначення у справі повторної експертизи, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно з роз`ясненими, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Колегія суддів вважає, що експертиза призначена та проведена відповідно до вимог закону.

Доводи ОСОБА_2 про те, що експертний висновок суперечить іншим матеріалам справи та існують сумніви в його правильності, є необґрунтованими та такими, що не підтверджені будь-якими належними доказами.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк