Провадження: 2/484/6/22
Справа: 484/919/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Закревського В.І.

за участю секретаря судового засідання - Фартушняк Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу:

- за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частини квартири;

- за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя;

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Ремського Є.В.

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Цихоні Ю.А.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частини вказаної квартири. В обгрунтування позову зазначив, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2005р. по 03.01.2019р., який на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2018 р. у справі №484/3116/18 було розірвано. В ході підготовки вирішення питання про розірвання між ними шлюбу було досягнуто домовленості про добровільний розподіл спільного майна подружжя. Так, вони склали перелік спільного майна подружжя, враховуючи рухоме та нерухоме майно, відповідно до якого відповідач, зокрема, згідно розписки сплачує кошти в сумі 5000 доларів США з метою уникнення розподілу квартири та придбання ним окремого житла. Початок дії розписки з моменту набрання рішенням суду законної сили про розірвання шлюбу. Однак, всупереч досягнутим домовленностям, до теперішнього часу між ними не вирішено питання розподілу трьокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , технічний стан якої в період з серпня 2005 року до приблизно 2009 року було поліпшено шляхом проведення за спільні кошти капітального ремонту з повним переплануванням, заміною конструктивних частин приміщень, вікон, підлоги, дверей, систем водопостачання, опалення та повною заміною меблів. В підтвердження витрат спільних коштів подружжя позивачем вказано, що ним було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , за 105420 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.08.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. Частину коштів від продажу квартири ним було вкладено у переобладнання вищевказаної квартири, виготовленням дозвільних документів на її перепланування в органах місцевого самоврядування, технічного паспорту квартири з врахуванням змін. Інша частина коштів була вкладена в спільну справу, а саме у два торгівельні павільйони на Центральному ринку м. Первомайська, де вони спільно з відповідачкою здійснювали підприємницьку діяльність, пов`язану з реалізацією промислової групи товарів, шляхом закупки товару, придбання торгівельного павільйону. Таким чином, є всі підстави стверджувати, що в період шлюбу відповідач отримала у власність переобладнану квартиру і її вартість істотно збільшилась внаслідок спільних трудових та грошових затрат, а тому керуючись ст.ст. 57, 61, 62 СК України просив позов задовольнити в повному обсязі.

26.02.2019р. ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області забезпечено позов, а саме: накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

05.03.2019р. ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2019р.

08.03.2019р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в обгрунтування якого вказано, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 26.07.1993р., посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою. Кошти позивача від продажу його квартири не направлялися на перепланування її квартири, оскільки вона здійснювала підприємницьку діяльність і зароблені кошти направляла на її ремонт. Крім цього, вказаний ремонт квартири відбувався в період з кінця грудня 2005 по лютий-березень 2006 року, за її кошти, оскільки позивач протягом тривалого часу ніде на працював, постійно знаходився вдома, грав у комп`ютерні ігри, зловживав спиртними напоями. Довідка від 12.11.2018р., надана Агенством нерухомості "Васту Діо" за №151 є неналежним доказом, оскільки не містить відомостей про вартість квартири станом на день укладення шлюбу між ними і початок ремонтних робіт (жовтень-грудень 2005р.) та станом на момент закінчення робіт (лютий-березень 2006р.). Враховуючи зазначене, просила у позові відмовити, скасувати захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на її квартиру та викликати для дачі пояснень свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося в період з 03.04.2019р. по 17.10.2019р. в зв`язку з неявкою сторін, за клопотаннями представників позивача та відповідача по справі.

17.10.2019р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області витребувано з КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" докази, а саме інвентарну справу на квартиру АДРЕСА_1 . Підготовче судове засідання відкладено на 01.11.2019р.

22.10.2019р. від КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" на адресу суду надійшла належним чином завірена копія інвентарної справи на квартиру АДРЕСА_1 .

01.11.2019р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено клопотання представника позивача та призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо ринкової вартості спірної квартири. Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

05.03.2020р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відновлено провадження у справі в зв`язку з неможливістю надання висновку судово-оціночної експертизи через незадоволення клопотання експерта та відсутністю оплати вартості експертизи.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося в період з 24.03.2020р. по 28.05.2020р. в зв`язку з неявкою сторін, за клопотаннями представника позивача та позивача по справі.

28.05.2020р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено клопотання представника позивача та призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо ринкової вартості спірної квартири. Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

02.11.2020р. на адресу суду надійшов висновок експерта №20-701/702 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 26.10.2020р.

10.11.2020р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області відновлено провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 24.11.2020р., яке за клопотанням представника позивача відкладено на 03.12.2020р.

03.12.2020р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено заяву представника позивача та зобов`язано АТ КБ "Приватбанк" надати інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи дійсно відкривався депозитний рахунок на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на суму 4000 доларів США в період перебування останньої у шлюбі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто з 14.10.2005р. по 30.11.2008р., та у разі відкриття надати роздруківки про рух грошових коштів на відкритому банківському депозитному рахунку (список операцій) із зазначенням дати, часу, виду операцій. Підготовче судове засідання відкладено на 20.01.2021р.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося в період з 20.01.2021р. по 30.03.2021р. в зв`язку з неявкою сторін, а 30.03.2021р. відкладено за клопотанням представника позивача на 12.05.2021р.

20.04.2021р. на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов, за яким керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України просить визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : грошові кошти в сумі 5000 долаірв Сша, передані ОСОБА_1 згідно розписки від 01.06.2018р.; легковий автомобіль ВАЗ 2121 "Нива", 1985 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 ., вартістю 76650 грн.; жіночі сумки та рукавички (жіночі та чоловічі) на загальну суму 115000 грн.; кредитні кошти в сумі 30404,12 за кредитним договором, укладеним з ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк"; та стягнути на її користь половину вартості вказаного майна на загальну суму 180972,81 грн., а також вирішити питання щодо судових витрат.

12.05.2021р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. Підготовче судове засідання відкладено до 08.06.2021р. у зв`язку із наданням можливості для ознайомлення учасників справи з зустрічним позовом.

Підготовче судове засідання знову неодноразово відкладалося в період з 08.06.2021р. по 05.08.2021р. в зв`язку з неявкою сторін, за клопотаннями представника позивача та перебуванням головуючого по справі у відпустці.

05.08.2021р. в підготовчому судовому засіданні представник первісного позивача заявив клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та заява про збільшення розміру позовних вимог первісного позову, за якою представник первісного позивача просив: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини вказаної спірної квартири; стягнути з ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя 134205, 50 грн. та понесені первісним позивачем судові витрати згідно квитанцій.

05.08.2021р. ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області прийнято до розгляду заяву представника первісного позивача адвоката Ремського Є.В. про збільшення позовних вимог, підготовче судове засіданян закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 03.09.2021р.

19.08.2021р. на адресу суду від представника первісного відповідача ОСОБА_2 адвоката Цихоні Ю.А. надішло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копій паспорту прив`язки тимчасової споруди №19-18 від 24.07.2018р. та паспорту прив`язки тимчасової споруди №34-18 від 12.09.2018р.

В зв`язку з неявкою учасників справи судове засідання відкладено на 29.10.2021р., а в зв`язку із наполяганням на безпосередній участі в судовому засіданні первісного позивача відкладено на 15.11.2021р..

В судовому засіданні представник первісного позивача та первісний позивач вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позвоних вимог. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі за його необгрунтованості.

Представник первісного відповідача та первісний відповідач заперечували проти задоволення вимог первісного позову за їх необгрунтованості, просили у його задоволенні відмовити. Зустрічну позовну заяву задовольнити та вирішити питання про стягнення на користь позивача за зустрічним позовом судових витрат.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, надані у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до наступного.

Згідно з положеннями частини другої статті 12, частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України учасника справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Крім того, у статті 58 СК України вказано, що і дохід, який приносить річ, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є також власністю цього з подружжя. І саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (частина перша статті 59 СК України).

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкту у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 (актовий запис №420), виданого повторно Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі з 14 жовтня 2005 року.

Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2018 року у справі №484/3116/18 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили. 03.01.2019 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 (актовий запис №06), виданого 14.01.2020 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , після реєстрації якого змінила дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ".

Щодо позовних вимог первісного позову про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та його розподілу.

Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 26.07.1993р., посвідченого Другою Первомайською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1802, зареєстрованого у КП ПМБТІ - 27.07.1993р., реєстр. №12472 , трикімнатна квартира по АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (актовий запис №374), виданого відділом запису актів громадянського стану Первомайської міської Ради народних депутатів Миколаївської області, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 розірвано 16.11.1995 року. Після розірвання шлюбу прізвище громадянки змінено на " ОСОБА_13 ".

Отже, на час вирішення справи судом відповідачці за первісним позовом ОСОБА_16 на праві приватної власності належала спірна трикімнатна квартира по АДРЕСА_2 .

Станом на 1993 рік вказана квартира мала такі технічні показники: трикімнатна квартира загальною площею 43,70 кв.м, жилою площею - 29,70 кв.м, складається з коридору 1 - 3,90 кв.м, ванної 2 - 2,7 кв.м, кімнати 4 - 16,5 кв.м, шкафу 5 - 0,5 кв.м, кімнати 6 - 5,5 кв.м, кімнати 7 - 7,7 кв.м, та складки.

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 13.11.2009 року №791 "Про дозвіл на перепланування квартир у місті Первомайську" ОСОБА_4 дозволено внутрішнє перепланування (об`єднання двох житлових кімнат в одну за рахунок демонтажу перестінку між ними) трьох кімнатної житлової квартири АДРЕСА_1 , яка належить замовнику згідно з договором дарування від 26.07.1993 року, реєстр №1-1802.

Станом на 30.11.2009 року квартира після перепланування складається з коридору 3,90 кв.м, 2 кімнат житловою площею 29,8 кв.м, у тому числі 1-а кімната 16,4 кв.м, 2-а кімната 13,4 кв.м, кухні площею 6,7 кв.м, вбиральні (поєднаної) 2,6 кв.м, балкону 2,2 кв.м. Загальна площа квартири 44,2 кв.м., житлова площа 29,8 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 11.12.2009 року №883 "Про затвердження актів відповідальності проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам квартир у місті Первомайську після перепланування" затверджено акт відповідності проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам у місті Первомайську після перепланування, а саме: двукімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м, загальною площею 44,2 кв.м, перепланування якої здійснено згідно з розробленим будівельним паспортом АДРЕСА_4 та рішенням виконкому від 13.11.2009 №791 "Про дозвіл на перепланування квартир у місті Первомайську" ОСОБА_4 КП "Первомаське МБТІ" внесено зміни до облікових документів.

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 22.01.2010 року №30 "Про переоформлення права власності на об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 " переоформлено право власності та видано свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2010 року серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області, право власності на вказану двокімнатну квартиру зареєстровано КП "Первомайське МБТІ" за ОСОБА_4 у книзі №74 за реєстровим №12472.

Матеріалами інвентарної справи БТІ за адресою: АДРЕСА_2 та висновком судової експертизи підтверджується, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі перепланування спірної квартири.

Так, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації тощо. Відповідно до статей 69, 70 СК України майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого.

Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування статті 62 СК України збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", пункти 69 і 73).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи від 26 жовтня 2021 року № 20-701/702, складеного старшим судовим експертом Яновською С.М., встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на момент проведення експертизи, з урахуванням поліпшень та ремонтно-будівельних робіт, які були здійснені позивачем та відповідачем за первісним позовом у період з серпня 2005 року по 2009 рік становить 425558 грн, а без урахуванням поліпшень та ремонтно-будівельних робіт, які були здійснені позивачем та відповідачем за первісним позовом у період з серпня 2005 року по 2009 рік - 249244 грн. Поліпшення та ремонтно-будівельні роботи вплинули на вартість вказаної квартири, а саме ринкова вартість квартири після проведення ремонтно-будівельних робіт збільшилась на 176 314 грн.

Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду зауважила, що істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.

Тобто застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2008 №11 судам роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким чином, майно, яке належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності в порядку ст.57 СК, не перетворюється повністю та автоматично у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному ст. 62 СК, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному з подружжя на праві особистої приватної власності.

Доказів, що кошти, які отримав первісний позивач від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 105420 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.08.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., що були направлені для здійснення перепланування спірної квартири, суду не надано.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надали пояснення, які не стосуються предмету первісного позову.

Крім того, з експертного висновку вбачається, що технічний стан квартири до початку проведення ремонтно-будівельних робіт визначався на підставі даних, наявних в матеріалах справи, а саме фотокарток квартири (т.1 а.с. 71-76) до початку проведення поліпшень, ремонтно-будвельних робіт та згідно пояснень ОСОБА_1 (т.1 а.с. 173), оскільки в матеріалах справи відсутні (та не надані додатково) технічний паспорт до початку проведення ремонтних робіт, технічна та проектно-кошторисна документація на виконання ремонтно-будівельних робіт (поліпшень), що унеможливлює встановити фактичний обсяг, види та вартість поліпшень, які були виконані у період з серпня 2005 року по 2009 рік.

Таким чином, суд не вважає доведеним, що збільшення вартості квартири, у порівнянні з його вартістю станом на 1993 рік за рахунок проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт з реконструкції та перепланування. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Крім цього, розмір вартості вказаної спірної квартири пов`язаний більше з тенденціями загального подорожчання конкретного майна на вторинному ринку житла й нерухомості в Україні.

Отже, суд приходить до всиновку про неможливість застосування правил, передбачених ст. 62 СК України, а тому у задоволенні позвоних вимог первісного позову в цій частині необхідно відмовити.

Щодо вимог уточненого первісного позову щодо визнання права власності за первісним позивачем на контейнер № НОМЕР_6 , що розташований на Центральному ринку м. Первомайська Миколаївської області, та зустрічного позову про стягнення 38325 грн. в якості відшкодування 1/2 частки вартості реалізованого 20.06.20218р. відповідачем за зустрічним позовом, які отримані від продажу транспортного засобу марки ВАЗ 2121 "Нива", 1985 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно договору купівлі-продажу торгівельної тимчасової споруди від 03.09.2018 року первісний позивач ОСОБА_1 зобов`язався передати, а покупець ОСОБА_18 прийняти належну продацю торгівельну тимчасову споруду 41 "Д" в кількості 1 шт., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , за 4000 грн. Торгівельна тимчасова споруда належить продавцю на праві власності та зареєстрована в управлінні містобудування, архітектури, комінальної власності та земельних питань Первомайської міської ради, має загальну площу 6 кв.м. Згідно акту приймо-передачі від 03.09.2018 року сторони передали вказаний об`єкт, підтвердивши перехід права власності до ОСОБА_19 . Паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, реєстраційний № НОМЕР_7 , на розміщення торгівельного павільйону № НОМЕР_8 в V-му секторі на території ринку по АДРЕСА_5 , також видано вже на ОСОБА_19 .

Крім того, транспортний засіб марки ВАЗ 2121 "Нива", 1985 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 26.02.2017р. був зареєстрований за ОСОБА_1 , з червня 2018 року шляхом оформлення договору купівлі-продажу через Територіальний сервісний центр №4842 в м. Первомайську Миколаївської області відчужений мешканцю Савранського району Одеської області з відповідним зняттям з реєстраційного обліку.

За такого, заявлені позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом вимоги про визнання права власності на вказане майно та відшкодування 1/2 частки вартості реалізованого відповідачем за зустрічним позовом майна суперечать положенням ч. 1 ст. 71 СК України щодо поділу майна в натурі, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що вказані автомобіль та торгівельний павільойн не підлягають поділу між сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя, адже ділити майно, якого не існує в натурі, неможливо.

Також суд критично відноситься до вимог первісного позивача щодо сплати в рахунок розподілу спільного майна подружжя в сумі 134205 грн., що різницею в курсі національної валюти до курсу долара та зустрічних позовних вимог щодо стягнення 69945,75 грн., що складає 1/2 частку грошових вимог коштів в сумі 2500 доларів США від 5000 доларів США, товару у вигляді жіночих сумок, жіночих і чоловічих рукавичок на суму 57500 грн., переданих ОСОБА_1 згідно розписки від 01.06.2018р.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що 01.06.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_16 укладено договір про добровільний розподіл спільного майна подружжя, оформлений актом опису майна від 01.06.2018 року, за яким визначено перелік майна, що передано у власність кожному із подружжя. Крім того, згідно розписки від 01.06.2018 року, ОСОБА_4 передала товар для підприємницької діяльністі ОСОБА_1 , а також 5000 доларів США на придбання житла. Розписка діє з моменту розірвання шлюбу між ними. Вказаний договір підписано сторонами в присутності свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та набув чинності з 03.01.2019 року, тобто з моменту набрання рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2018 року у справі №484/3116/18 про розірвання шлюбу законної сили. Договір на момент подання уточненого первісного позову та зустрічного позову сторонами виконаний та в судовому порядку не визнано недійсним.

За такого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог первісного та зустрічного позовів.

Щодо позовних вимог зустрічного позову про стягнення 15202,06 грн., що становить 1/2 частку погашених боргових зобов`язань за кредитним договором №01 від 06.03.2018 року між ОСОБА_4 та АТ "Перший Український Міжнародний Банк" під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою за зустрічним позовом та відповідачкою за первісним позовом 06.03.2018 року під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 було укладено з АТ "Перший Український Міжнародний Банк" укладено кредитний договір №01, відповідно до якого нею було отримано грошові кошти в сумі 20 000 грн. на споживчі цілі з метою розвитку спільного сумісного підприємництва та розширення асортименту.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, згідно розписки від 01.06.2018 року добровільно передала у власність ОСОБА_1 частину товару для підприємницької діяльності, що набув чинності з 03.01.2019 року, який є виконаним та не оскаржений сторонами до суду. Отже, сторони дійшли добровільної згоди у вирішенні вказаної вимоги, а подання первісним позивачем позову про визнання об`єктом спільної часткової власності спірної квартири, не є підставою для пред`явлення вказаної зустрічної вимоги у квітні 2021 року.

Крім того, слід зазначити, що позивач за зустрічним позовом не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок відповідача за зустрічним позовом половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника.

За такого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Також, враховуючи вищенаведені висновки суду та положення діючого законодавства, фактичний порядок користування майном, що склався між сторонами після припинення шлюбних відносин, суд не вважає за доцільне визнавати об`єктами спільного майна подружжя вказане рухоме і нерухоме майно у первісному та зустрічному позовах і ділити між сторонами спільне майно в натурі, виходячи з мотивів, викладених судом вище.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За такого, суд дійшов висновку про покладення витрат на сплату судового збору за подання позову на позивачів за первісним та зустрічним позовами.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 12, 81, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частини квартири - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено 25.01.2022 року.

СУДДЯ: