Справа № 522/829/20
Провадження № 2/522/2269/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді: - Чернявської Л.М.

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС» про стягнення коштів.

Позивач просив стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс» на користь ОСОБА_1 67 494,04 гривень та судові витрати.

В обґрунтування зазначено, що 26 січня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_1 був укладений договір №7/208-8/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна, а саме квартири під будівельним номером АДРЕСА_1 . 06.05.2016 року позивач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири становить 90,6 кв.м. Відповідно до п.2.2. Договору проектна площа квартири становить 82, 96 кв.м. Відповідно до умов п.2.3. Договору остаточна загальна площа Об`єкта будівництва визначається згідно даних загального технічного паспорту на будинок. У випадку перевищення фактичної площі над проектною площею, зазначеної в Договорі, ОСОБА_2 протягом 5 банківських днів після отримання повідомлення сплачує Підприємству вартість різниці між показниками зазначених площ (фактична площа не повинна перевищувати 5% від проектної). 29.01.2013 року ОСОБА_1 сплатив 145 422,82 гривень, які є вартістю різниці між фактичної площі та проектної (за додаткові 7, 67 кв.м.). Таким чином, станом на 29.01.2013 року вартість одного квадратного метра становить 145 422, 82 / 7,67 = 18 959,84 гривень. 1% від площі 82,96 кв.м. (проектна площа) є 0,82 кв.м. Відповідно, фактична площа могла бути більшою за проектну на 4,1 кв.м., та максимально дорівнювати 87,06 кв.м. (82, 96 + 4,1). Разом із тим, фактична площа, яка була передана ОСОБА_1 становить 90,6 кв.м. Таким чином, ОСОБА_1 надмірно сплатив вартість 3, 56 кв.м.. (90,6 87,06), що на момент оплати становило 67 494,04 (3,56 х 18 959,84) гривень. У зв`язку з чим, позивач вважає зазначені кошти є надмірно сплаченими, а відтак кошти підлягають поверненню. ОСОБА_1 звернувся із претензією до відповідача, однак відповіддю №49/12-19 від 16.12.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні претензії, у зв`язку з чим Позивач вимушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено підготовче судове засідання.

17 березня 2020 року від представника ТОВ «Глорі Плюс» до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, а відтак і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ТОВ «Глорі Плюс» при виконанні умов договору № 7/208-8/2 від 26.01.2013 року не порушувало права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_1 , а навпаки, керуючись принципами взаємовиручки, взаєморозуміння робило все можливе, для успішного та найскорішого досягнення поставленої позивачем мети за вищевказаним договором. У зв`язку з чим просили відмовити в задоволенні позовних вимог, також зазначили попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які очікує понести відповідач по справі.

Також представником ТОВ «Глорі Плюс» до суду подана заява про застосування строків позовної давності.

19 листопада 2020 року від представника ТОВ «Глорі Плюс» до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Протокольною ухвалою суду від 15 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 19 травня 2021 року представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Інші учасник справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином.

В судове засідання 11 січня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

26 січня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_1 був укладений договір №7/208-8/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна, а саме, квартири під будівельним номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.2. Договору проектна площа квартири становить 82, 96 кв.м.

Відповідно до умов п.2.3. Договору остаточна загальна площа Об`єкта будівництва визначається згідно даних загального технічного паспорту на будинок. У випадку перевищення фактичної площі над проектною площею, зазначеної в Договорі, Пайовик протягом 5 банківсьих днів після отримання повідомлення сплачує Підприємству вартість різниці між показниками зазначених площ (фактична площа не повинна перевищувати 5% від проектної).

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 29 січня 2013 року сплатив ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» грошову суму в розмірі 765 437, 53 гривень за 82, 96 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» із заявою, в якій просив виконати перепланування в квартирі АДРЕСА_3 , відповідно до плану реконструкції (а.с. 32).

13 червня 2014 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» перепланування було погоджено, що підтверджується копією плану реконструкції з зазначенням про погодження (а.с. 33).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, та не спростовано позивачем по справі, відповідно до плану перепланування, яке відбулося за ініціативи ОСОБА_1 , загальна проектна площа зазначеної квартири збільшилась до 88,80 кв.м.

Після завершення будівництва об`єкту, відповідно до даних технічної інвентаризації, загальна площа побудованої квартири АДРЕСА_4 ), становила 90,60 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2016 року (а.с. 15), Актом прийому передачі від 24 вересня 2015 року (а.с. 17), Технічним паспортом від 26.02.2016 року та технічними характеристиками квартири (а.с. 18-20).

На виконання умов договору № 7/208-8/2 від 26.01.2013 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» грошові кошти в розмірі 145 422, 82 гривень за додаткові 7,64 кв.м. та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» передало, а ОСОБА_1 прийняв об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_5 , про що свідчить відповідний акт приймання-передачі від 24.09.2015 року (а.с. 17).

Як вбачається з зазначеного акту приймання - передачі квартири від 24.09.2015 року, сторони підтвердили, що даний акт свідчить про здійснений огляд квартири АДРЕСА_4 ) та відсутність будь-яких взаємних претензій як з боку ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та і з боку пайщика ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що в акті приймання - передачі квартири від 24.09.2015 року міститься примітка зроблена ОСОБА_1 , а саме «претензий не имею», що не оспорюється сторонами по справі.

06.05.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири становить 90,6 кв.м.,

Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовується учасника справи, 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» з претензією наступного змісту: «29.01.2013 року ОСОБА_1 сплатив 145422,82 гривень, які є вартістю різниці між фактичної площі та проектної (за додаткові 7, 67 кв.м.). Таким чином, станом на 29.01.2013 року вартість одного квадратного метра становил 145 422, 82 / 7,67 = 18 959,84 гривень. 1% від площі 82,96 кв.м. (проектна площа) є 0,82 кв.м. Відповідно, фактична площа могла бути більшою за проектну на 4,1 кв.м., та максимально дорівнювати 87,06 кв.м. (82, 96 + 4,1). Разом із тим, фактична площа, яка була передана ОСОБА_1 становить 90,6 кв.м. Таким чином, ОСОБА_1 надмірно сплатив вартість 3, 56 кв.м.. (90,6 87,06), що на момент оплати становило 67 494,04 (3,56 х 18 959,84) гривень. Вважаємо, що зазначені кошти є надмірно сплаченими та підлягають поверненню ОСОБА_1 ».

16 грудня 2019 року за вихід. № 49/12-19 ТОВ «Глорі Плюс» надало відповідь на претензію, з якої вбачається що у ТОВ «Глорі Плюс» відсутні підстави для задоволення претензії.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що на підставі п.2.3. договору № 7/208-8/2ід 26.01.2013 року фактична площа побудованої квартири могла бути більшою за проектну на 4,1 кв.м та максимально дорівнювати 87, 06 кв.м.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем помилко зазначене дане твердження, з огляду на наступне.

Під час перепланування квартири будівельний АДРЕСА_6 , відповідно до плану реконструкції (а.с. 33), загальна площа квартири становила 88,80 кв.м., про що зазначено відповідачем по справі та перевірено судом.

Таким чином, фактична площа побудованої квартири збільшилась відносно її проектної площі, після перепланування за ініціативою самого Позивача на 1,80 кв.м., що складає 2,03 % від проектної площі квартири будівельний АДРЕСА_6 , що також відповідає вимогам п. 2.3 договору №7/208-8/2 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що сторони договору № 7/208-8/2 від 26.01.2013 року виконали його у повному обсязі, про що свідчать документи про сплату суми договору та акт приймання-передачі квартири від 24.09.2015 року.

Суд також враховує, що під час підписання акту прийму-передачі квартири від 24.09.2015 року сторони зазначили про відсутність будь-яких взаємних претензій як з боку ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» так і з боку ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а відтак відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Вирішуючи питання застосування строку позовної давності за заявою, поданою стороною відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26 жовтня 2016 року по справі №6-1395цс16 за змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Оскільки суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, тому питання строку позовної давності не вирішуються, оскільки в позові суд відмовляє по суті заявлених вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 залишились без задоволення, а відтак судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС» про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14 січня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.