г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/658/22
Номер провадження 2/213/906/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/658/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «Інгулецький ГЗК» в періоди з 01.11.2001 по 07.09.2005, з 07.09.2005 по 26.11.2008 та з 26.11.2008 по 30.10.2009, внаслідок тривалої дії факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, він підпадав під вплив факторів важкості праці, показники котрих перевищували встановлені нормативи, внаслідок чого отримав хронічне професійне захворювання, яке було встановлено актом форми П-4 від 15.07.2017.

29 квітня 2013 року висновком МСЕК йому встановлено 25% втрати професійної працездатності. При переогляді 08.02.2022 встановлено ступін втрати працездатності у розмірі 60% та 3 групу інвалідності безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди. Змінився його спосіб та якість життя, постійно відчуває біль у грудях, спині та колінах, у шиї і зап`ясті відчуває недостатність рухливості, змушений постійно перебувати на стаціонарному лікуванні. Також відчуває психологічний дискомфорт, не може приділяти належну увагу родині, внаслідок втрати працездатності не має можливості в повній мірі матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї. У зв`язку із чим, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 214500,00 грн.

Відповідач повідомлений про розгляд даної справи в суді, відзиву на позов не надійшло.

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, а саме: з 01.11.2001 року працював у ВАТ «Інгулецький ГЗК» (правонаступником якого є відповідач) в ремонтно-будівельному цеху покрівельником рулонних покрівель із штучних матеріалів; з 07.09.2055 переведений в ремонтно-будівельному цеху бетонярем; з 26.11.2008 переведений в ремонтно-будівельному цеху покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів. 30.10.2009 року позивача звільнено у зв`язку з переведенням на інше підприємство.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 червня 2017 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача: радикулопатія попереково-крижова (L.5, S1), переважно справа та шийна (с5, С6, С7) білатерально з помірно вираженими статико- динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ першого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня). Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 25.04.2017.

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 37 років 11 місяців, з яких в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 14 років 3 місяці. Професійне хронічне захворювання позивача встановлено під час його роботи в ТОВ «Промспецбуд».

Однак як зазначено в п. 16 Акту, позивач працюючи раніше покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів РБЦ ПАТ «Інгулецький ГЗК» (01.11.2001-07.09.2005; 26.11.2008- 30.10.2009); бетонярем ремонтно-будівельного цеху ПАТ «Інгулецький ГЗК» (07.09.2005 - 26.11.2008); покрівельником по рулонним покрівлям та покрівлям із штучних матеріалів РБУ ЗАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» (01.11.2009 31.12.2010); покрівельником по рулонним покрівлям та покрівлям із штучних матеріалів РБУ ТОВ «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ ПРОМБУД-4» (01.01.2011 31.03.2011); покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів РБУ №1 ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» (01.04.2011 01.02.2016) також виконував важку фізичну роботу, показники котрої перевищували СН.

Відповідно до п.17 Акту причинами професійного захворювання позивача визнано: маса підіймання та переміщення вантажу 30 кг при СН до 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 84410 кг/с при СН 70000кг/с; робоча поза: перебування у вимушеній позі 19,8% при СН до 10%; нахили тулуба 189 разів при СН до 100 разів.

При первинному огляді МСЕК від 26.09.2017 ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності.

ОСОБА_1 з приводу професійних захворювань періодично проходив стаціонарне лікування в медичних закладах. Медичними висновками ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.01.2019 та від 16.12.2021 уточнювався діагноз хронічного професійного захворювання позивача.

При переогляді 08.02.2022 Медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % та 3 групу інвалідності з 31.01.2022 безстроково. Протипоказано важка праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої 26.09.2017 року 25%, встановленої 08.02.2022 року - 60 % та 3 групи інвалідності.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагають від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями; динаміку встановлення ступеню втрати профзахворювання, яка збільшилась з 25% до 60% втрати професійної працездатності; обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання, наявність шкідливих умов праці, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, що становить 8 років та мала місце на початку стажу роботи в умовах впливу негативних факторів. При цьому загальна тривалість стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 14 років 3 місяці.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 100 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Що стосується вимог позивача про те, що моральна шкода має бути стягнута без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку з вищевикладеним та оскільки сума відшкодування моральної шкоди на користь позивача перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2022 року, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 100 000 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 114500 гривень слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23 , 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог в розмірі 114 500 гривень - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Повне судове рішення складено 10 травня 2022 року.

Суддя В. В. Мазуренко