ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року

м. Харків

справа № 953/23281/19

провадження № 22-ц/818/1048/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, встановлення участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року, постановлену суддею Бородіної Н.М.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Київським районним судом м. Харкова № 953/23281/19 від 08.02.2021року.

Обґрунтовуючи заяву зазначав, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, встановлення участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Після постановлення рішення по справі судом було видано два виконавчі листи де ОСОБА_2 є одночасно і боржником і стягувачем, однак зустрічний позов ОСОБА_2 стосувався не усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а лише порядку участі батька у спілкуванні з дитиною, а тому саме ОСОБА_2 повинна надати дитину для побачень.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий Київський районним судом м.Харкова по справі №953/23281/19 про: «Встановити порядок участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: - перша, третя субота та неділя місяця - з 09:00 год. до 18:30 год., до досягнення дитиною шести років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності матері, після 13.05.2024р. без присутності матері. - починаючи зі шкільного віку, у період зимових канікул: першу половину зимових канікул щоденно з 10:30 год. до 18:00 год., без присутності матері; - щороку у день народження дитини 13 травня, а також 06 січня, 08 березня, 21 березня, 1 червня з 17:00 год до 20:00 год., до досягнення дитиною шести років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності матері, після 13.05.2024р. без присутності матері», де боржником зазначений ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом зазначено, що стягувачем за виконавчим листом є саме ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 , однак таке твердження суперечить вимогам ст.ст. 193-194 ЦПК України, де зазначено, що зустрічна позовна заява не тільки є повноцінним позовом та повинна відповідати вимогам ст. 172 і 177 ЦПК України, які регулюють подання первісного позову, а й взагалі задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зазначає, що подання позову (як первісного так й зустрічного) з вимогами про визначення способу участі у вихованні дитини є повноцінною реалізацією прав на захист порушеного права, а не «лише зустрічним позовом про уточнення порядку». Отже, визначення «боржником» особи, що у встановлений законодавством порядок подала зустрічну позовну заяву, яку частково задоволено, не відповідає положенням ЦПК України та ЦК України. Наголошує, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню унеможливлює виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , яке набрало законної сили.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_2 не стосувався усуненню перешкод у спілкуванні з дитиною, а з такою вимогою звернувся до суду із первісним позовом ОСОБА_1 , в наслідок чого рішенням суду було встановлено певний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дитини, отже вважає, що помилково було видано вказаний виконавчий лист по справі № 953/23281/19 від 08.02.2021року про встановлення порядку участі у вихованні дитини де боржником зазначений ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Пунктом дев`ятим частини другої статті 129 Конституції України встановлено, що основною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, встановлення участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

ОСОБА_2 було подано зустрічний позов, який прийнятий судом до розгляду з первісним позовом, в якому ОСОБА_2 просила визначити місце проживання доньки за місцем проживання матері та пропонувала свій порядок участі батька у спілкуванні з донькою.

Тобто за первісним позовом, позивач ОСОБА_1 просив усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у його спілкуванні з донькою.

Тоді як у зустрічному позові ОСОБА_2 , просила визначити місце проваживання дитини з нею та пропонувала свій порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною.

Рішенням суду від 05.11.2020року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, встановлення участі у вихованні та спілкуванні із дитиною були задоволені частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_2 , та встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили та було видано два виконавчі листи щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини в одному з яких ОСОБА_1 боржником, а в іншому стягувачем, однак вимога щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною була заявлена позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 , у зустрічному позові ОСОБА_2 лише пропонувала свій порядок участі батька у вихованні доньки.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у часині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: 1) його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 3) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Безумовно, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Так, як було зазначено вище, процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Встановлено, що виконавчий лист у даній справі, який заявник просив визнати таким, що не підлягає виконанню, був виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Оскільки, встановивши порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дочкою, суд захистив право саме ОСОБА_4 , тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є боржником в цій частині вимог.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість видачі виконавчого листа по справі № 953/23281/19 від 08.02.2021року про встановлення порядку участі у вихованні дитини де боржником зазначений ОСОБА_1 .

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до простої незгоди апелянта з висновками суду. Суд правильно і повно встановив обставини справи та правильно застосував закон.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2022 року.