Номер провадження 2/754/1262/22
Справа №754/1984/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 21.01.2022)

21 січня 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М.,справа № 754/1984/16-ц.

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» - третя особа 1

ОСОБА_3 - третя особа 2

ОСОБА_4 - третя особа 3

Вимоги позивача: вселення та усунення перешкод у користуванні житлом

Кузнєцова С.О. - адвокат позивача

Богінкевич А.М. - адвокат відповідача і третіх осіб: ОСОБА_3 і ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в процесі розгляду справи уточнювались про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом і в якому позивач просить вселити його в кім. № 105 буд. № 16-А про АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні житлом.

У судовому засіданні позивач і адвокат Кузнєцова С.О. позов підтримали.

Відповідач і адвокат Богінкевич А.М позов не визнали та додатково адвокат Богінкевич А.М., як представник третіх осіб: 2 і 3, вважає позов необґрунтованим посилаючись на відсутність у позивача права на спірне жиле приміщення.

Третя особа 1 в судове засідання не з`явилась і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надала, надісдавши до суду заяви про рогляд справи за її відсутності.

Позивач, відповідач, адвокати: Кузнєцова С.О. і Богінкевич А.М. не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності третьої особи 1

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності третьої особи 1.

Вислухавши позивача, відповідача, адвокатів: Кузнєцову С.О. і Богінкевич А.М., показання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оглянувши матеріали справ: № 754/4614/16-ц і № 754/16916/17, дослідивши матеріали справи № 754/1984/16-ц, суд у судовому засіданні встановив наступне.

У процесі розгляду справи № 754/1984/16-ц суду було повідомлено, що на підставі розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.10.2017 № 537, ордера № 018110 серії Б на жиле приміщення від 03.11.2017, свідоцтва про право власності від 10.01.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідач та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (відповідно у справі № 754/1984/16-ц треті особи: 2 і 3) в рівних долях набули право власності на кв. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, пред`явленим до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання розпорядження, ордера та свідоцтва недійсними, справа № 754/16916/17.

У справі № 754/16916/17 Деснянським районним судом м. Києва постановлено рішення від 22.01.2019, яким відмовлено в задоволенні позову і на це рішення було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2019 зупинено провадження у справі № 754/1984/16-ц до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 754/16916/17.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 залишено без змін рішення Деснянським районним судом м. Києва від 22.01.2019 у справі № 754/16916/17.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2019 поновлено провадження у справі № 754/1984/16-ц.

Постановою Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 754/16916/17 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 21.05.2019 скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.06.2020 зупинено провадження у справі № 754/1984/16-ц до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 754/16916/17.

При новому розгляді справи № 754/16916/17, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2020 позовну заяву залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.03.2021 у справі № 754/16916/17 скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2020 та задоволено позовні вимоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2021 поновлено провадження у справі № 754/1984/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 754/16916/17 за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 24.03.2021 і цією ж ухвалою витребувано з Деснянського районного суду м. Києва справу № 754/16916/17.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.07.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2021, зупинено провадження у справі № 754/1984/16-ц до ухвалення Верховним Судом судового рішення у справі № 754/16916/17.

Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 24.03.2021 у справі № 754/16916/17.

20.12.2021 головуючому передано заяву позивача про поновлення провадження у справі № 754/1984/16-ц.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2021 поновлено провадження у справі № 754/1984/16-ц та призначено справу до судового розгляду на 21.01.2022.

Після поновлення провадження у справі № 754/1984/16-ц судом при її вирішенні встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 04.11.1991 № 796 надано Київському маргариновому заводу дозвіл на тимчасове використання жилої площі квартир АДРЕСА_3 , як тимчасовий гуртожиток для поселення додаткової чисельності працівників заводу і актом від 12.06.1991 № 587 зазначені квартири передані за належністю.

На підставі наказу заводу від 01.10.1992 № 177, позивачу видано ордер № 40 на право зайняття жилої площі в гуртожитку на період роботи за адресою: АДРЕСА_4 .

17.05.1995 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою форми № 3 від 10.03.2017 № 509, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва.

Позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Київський маргариновий завод» з 24.06.1992 (наказ № 108 від 26.08.1992) по 04.01.2016 (наказ № 4 від 04.01.2016) включно, що підтверджується довідкою ПАТ «Київський маргариновий завод» б/н від 22.02.2016.

На підставі наказу заводу від 04.05.1995 № 115, відповідачу (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) видано ордер № 7 на право зайняття жилої площі в гуртожитку на період роботи за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач змінила своє прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.08.1994.

19.05.1995 відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ВАТ «Київський маргариновий завод» від 24.06.2004 № 317.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2017, постановленим у справі № 754/4614/16-ц і залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.08.2017, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах і інтересах двох неповнолітніх дітей про визнання останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до мотивальної частини ухвали Апеляційного суду міста Києва від 09.08.2017 у справі № 754/4614/16-ц судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.02.2002 між КП «Житлорембудсервіс» та ВАТ «Київський маргариновий завод» укладено договір оренди житлових приміщень під гуртожиток № 10 і відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в орендне користування житлові приміщення квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 . Додатковою угодою від 15.10.2014 про розірвання договору оренди житлового приміщення під гуртожиток, сторони домовились припинити строк дії договору з 01.11.2014, а 10.01.2015 багатоквартирний буд. АДРЕСА_1 на підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015, передано на баланс на праві господарського відання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

Також відповідно до мотивальної частини ухвали Апеляційного суду міста Києва від 09.08.2017 у справі № 754/4614/16-ц судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна квартира мала статус гуртожитку до листопада 2014 і питання користування житловою площею в гуртожитку робітниками, яким ця житлова площа була надана, перебувало у виключній компетенції Київського маргаринового заводу. У той же час ПАТ «Київський маргариновий завод» ніколи не порушувало питання про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловою площею в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . Також судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що ще за часів існування гуртожитку ОСОБА_1 були створені перешкоди в користуванні спірною жилою площею.

Згідно ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

На час вирушення справи № 754/1984/16-ц виданий позивачу ордер № 40 на право зайняття жилої площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 , недійсним або незаконним не визнавався, а також на час вирішення справи № 754/1984/16-ц відповідач зареєстрований у зазначеному спірному жилому приміщенні.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц, зі зміною власника житлового фонду і категорії житла чинний ЖК УРСР не вимагає від наймача отримання іншого ордера з урахуванням природи останнього як підстави для вселення в житлове примішення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується.

Згідно ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача. 3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про відсутність у позивача права користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_4 суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Згідно ст. 47 Конституції України, громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Доводи сторони відповідача про зміну правового статусу спірного жилого примішення та відсутність у позивача нового ордера на спіррне жиле приміщення після зміни його правового статусу, не свідчать про відсутність у позивача права на спірне жиле приміщення, а також ці доводи спростовуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у вищевказаній постанові від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц.

Доводи сторони відповідача про можливу дописку позивачем у своєму паспорті даних щодо своєї реєстрації, грунтуються на припущеннях, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи сторони відповідача про вибуття позивача на постійне проживання до іншого жилого приміщення не підтвердженні конкретними правовими доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими.

За таких обставин, позов задовольняється.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в кімнату АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) не чинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 551,20 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: