ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3874/22 Справа № 173/2407/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Новомиколаївського ліцею №1 Верхньодніпровської міської ради на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївського ліцею №1 Верхньодніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомиколаївського ліцею №1 Верхньодніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона займає посаду вчителя музичного мистецтва у Новомиколаївському ліцеї № 1 Верхньодніпровської міської ради. Факт трудових відносин підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідкою про отриманий заробіток № 125 від 09.11.2021 року.

Відповідачем допущено порушенням її конституційного права на роботу.

Так, у листопаді 2021 року їй був вручений наказ «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » № 98-к/тр від 08.11.2021 року з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2.

Наказ мотивований тим, що у ОСОБА_1 відсутнє відповідне щеплення, тому відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України відповідач відсторонює її від роботи на підставі повідомлення про обов`язкове щеплення від COVID-19 від 03.11.2021 року № 122.

Між датою винесення повідомлення 03.11.2021 року, та винесенням наказу 08.11.2021 року минуло менше ніж два місяці, що є грубим порушенням трудового законодавства, а саме ч. 2 ст. 32 КЗпП України.

Ще до цих подій вона звернулась до відповідача з письмовою заявою про недопустимість примусу до участі в експериментальному медичному втручанні від 25.10.2021 року вх. № 26.

Крім того, ні у трудовому контракті, ні у посадовій інструкції, ні у будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем, зобов`язання щодо обовязкового щеплення немає, так само як і не передбачено повноваження відповідача про відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності вищевказаного щеплення.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » № 98-к/тр від 08.11.2021 року, виданого директором Новомиколаївського ліцею № 1 Верхньодніпровської міської ради. Поновити її на посаді вчителя музичного мистецтва у Новомиколаївському ліцеї №1 Верхньодніпровської міської ради з 08 листопада 2021 року. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до дня поновлення на роботі з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » № 98-к/тр від 08 листопада 2021 року, виданий директором Новомиколаївського ліцею № 1 Верхньодніпровської міської ради. Стягнуто з Новомиколаївського ліцею № 1 Верхньодніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року по 03 лютого 2022 року в сумі 26 468 грн 40 коп з відрахування необхідних податків і зборів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Новомиколаївського ліцею № 1 Верхньодніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 1618 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги наявність правових підстав для відсторонення позивача від роботи у звязку з відсутністю обовязкового щеплення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, як законне та обгрунтоване, на її думку, залишити без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення у даній справі в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду сторонами не оспорюється, тому колегією суддів не перевіряється.

Судом встановлено, що позивач займає посаду вчителя музичного мистецтва в Новомиколаївському ліцеї № 1 Верхньодніпровської міської ради. Факт трудових відносин підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідкою про отриманий заробіток № 125 від 09.11.2021 року.

Наказом № 98-к/тр від 08.11.2021 року, винесеного керівником Новомиколаївського ліцею № 1 Верхньодніпровської міської ради, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2.

Наказ мотивований тим, що у позивача відсутнє відповідне щеплення, тому відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2», наказу відділу з гуманітарних питань від 03.11.2021 року № 255 ОД «Про забезпечення роботи закладів освіти в умовах поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19», позивач відсторонена від роботи на підставі повідомлення про обов`язкове щеплення від COVID-19 від 03.11.2021 року № 122.

При зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що даний наказ є незаконним та таким, що грубо порушує її конституційні права на працю та оплату праці.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з відсутності в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи. Оскільки судом встановлено порушення відповідачем ст. 46 КзпП, тобто роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, то існують підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Тому в наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі Закон 4004) підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону 4004 обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності згідно з Законом 4004, а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.1995 р. № 66, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року за № 270/806 (далі Інструкція 66).

Пунктом 2.3 Інструкції 66 встановлено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 р. № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до 2.2 Інструкції 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання.

Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до Інструкції 66.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби зобов`язані вносити подання про усунення працівників від роботи у визначений законодавством спосіб.

Відповідно до вказаного, за відсутності в роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, вбачається неправомірним.

Матеріалами справи встановлено, що при винесенні наказу про відсторонення позивача від роботи у відповідача було відсутнє належним чином оформлене подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 98-к/тр від 08 листопада 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відсторонення ОСОБА_1 від роботи у звязку з відсутністю щеплення спростовані наведеними вище правовими нормами та матеріалами справи.

Колегією суддів не можуть бути взяті до уваги посилання апелянта на практику Верховного Суду, оскільки зазначені постанови ухвалені у правовідносинах, відмінних від тих, що склалися між сторонами у даній справі.

Таким чином, вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що відсторонення позивача від займаної посади проводилось з порушенням порядку, передбаченого законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235).

Судом першої інстанції було правомірно застосовано Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок).

Згідно з абз. 3,4 п.2 розділу 2 вказаного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Попередніми двома місяцями роботи, що передували подіям відсторонення ОСОБА_1 від посади, є вересень і жовтень 2021 року.

Відповідно до п. 5 розділу 4 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

З довідки про доходи №126 від 09.11.2021 року встановлено, що заробіток позивача за вересень і жовтень 2021 року становив 12938,47 грн та 5589,60грн. У двох зазначених місяцях було 42 робочих дня. Кількість днів відсторонення позивача склала 60 днів.

Колегією суддів апеляційного суду перевірено розрахунок суми середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зазначений розрахунок є правильним. Відповідачем іншого розрахунку не надано.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новомиколаївського ліцею №1 Верхньодніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко