ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 611/695/20 Номер провадження 22-ц/814/1220/22Головуючий у 1-й інстанції Коптєв Ю.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного м. Харкова від 26.10.2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, та відшкодування сплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала зобов`язати відповідача звільнити нежитлове приміщення (літ. «А-1») загальною площею 63 кв.м. та нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, 5, 7 (літ. «а») загальною площею 202,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідача відшкодувати сплачену позивачем орендну плату за землю за 2019 рік в розмірі 11 701,89 грн. та нараховану орендну плату за землю за 2020 рік в розмірі 22 479,94 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що нею отримано у спадок після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 майно: нежитлове приміщення (літ. «А-1») загальною площею 63 кв.м. та нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, 5, 7 (літ. «а») загальною площею 202,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зазначених приміщеннях займався торгівельною діяльністю відповідач на підставі укладеного з померлим ОСОБА_3 договору оренди, який втратив чинність. На даний час, відповідачем створюються перешкоди позивачу щодо володіння та користування успадкованим майном, що полягають у тому, що відповідач не допускає її до вказаних житлових приміщень та не погоджується їх звільнити, продовжуючи при цьому свою торгівельну діяльність.

Крім того, позивач вказувала, що вона несе матеріальні збитки в вигляді упущеної вигоди, оскільки не отримує орендної плати за користування приміщенням та за власний рахунок в 2019 році сплатила орендну плату за землю в розмірі 11 701,89 грн. В 2020 році їй нарахована орендна плата за землю в розмірі 22 479, 94 грн.

У зв`язку з цим, посилаючись на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 316, 391 ЦК України, просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Барвінківського районного м. Харкова від 26 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення загальною площею 63 кв.м. та нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, 5, 6, 7 загальною площею 202,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 840,80 грн.;

- в іншій частині позовних вимог про відшкодування сплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

Із вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач, ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, а справу направити на новий розгляд.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказував, що місцевий суд повно та всебічно не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Зазначав, що рішенням суду його було позбавлено права власності на прибудову літ. «а» до магазину літ. «А-1». Прибудову до магазину літ «а» він здійснив за власні кошти, про що свідчать боргові розписки, що залишились у нього.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також, зазначила, що вона не погоджується із рішенням Барвінківського районного м. Харкова від 26 жовтня 2021 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення сплаченої орендної плати.

Апеляційний суд зазначає, що попри зазначене у відзиві, ОСОБА_2 апеляційну скаргу на рішення Барвінківського районного м. Харкова від 26 жовтня 2021 року першої інстанції не подавала.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, між колишнім власником нерухомості, з приводу якої виник спір, ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 23), та відповідачем ОСОБА_1 12.11.2011 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення під магазин за адресою АДРЕСА_1 . Договір був укладений на строк з 12.11.2011 по 12.11.2016. Цим же договором передбачено право на його пролонгацію. (а.с. 21)

23 травня 2019 року та 20 серпня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. були видані ОСОБА_2 (позивачці) свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з нежитлового приміщення загальною площею 63 кв.м. (опис майна: магазин літ. «А-1»), та нежитлові приміщення 1-го поверху №4, 5, 6, 7 (літ. «а»), заг. пл. 202,7 кв.м в літ. «А-1», вбиральня літ. «Б» (а.с. 15, 16), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16)

Право власності ОСОБА_2 на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчать витяги №167685302 від 23 травня 2019 року та № 221062034 від 20 серпня 2020 року (а.с. 17-18).

Як визнано та підтверджено відповідачем ОСОБА_1 в судовому засіданні, він дійсно користується нежитловими приміщеннями, що розташовані за даною адресою.

Також, місцевим судом встановлено, що між сторонами будь-яких угод щодо користування спірними нежитловими приміщеннями не укладалося та він без дозволу власника, яким наразі є позивачка, здійснює підприємницьку діяльність у вказаних нежитлових приміщеннях, чим порушує її права як власника.

Встановивши вказані обставини та взявши до уваги відсутність доказів на підтвердження доводів відповідача, що саме він особисто та за власні кошти побудував нежитлові приміщення, з приводу яких виник спір, місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача звільнити вказані нежитлові приміщення.

Також, місцевий суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за землю.

Рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за землю сторонами не оскаржено та в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як встановлено вище, титульним власником нерухомості, з приводу якої виник спір, є позивачка у справі, а відповідач користується належними позивачці нежитловими приміщенням без певних правових підстав.

У відповідності з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд не вбачає підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги та надання оцінки обставинам, які не спростовуються в апеляційній скарзі.

Незаконність судового рішення скаржник обґрунтовує лише тією обставиною, що в нього є підстави для визнання за ним права власності на частину нежитлових приміщень, з приводу яких виник спір, оскільки він особисто за свої кошти здійснив добудову літ. «а» до магазину літ. «А-1».

Ані в ході розгляду справи в місцевому суді, ані під час апеляційного розгляду відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів для висновку, що в нього наявне право власності на добудовану частину нерухомості.

На даний час рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 23.11.2010 року у справі № 2-2086/10 за позовом ОСОБА_3 до Барвінської міської ради Харківської області, на підставі якого за ОСОБА_3 було визнано право власності на прибудову до нежитлового приміщення та магазину (літ. а), вбиральня (літ. Б) загальною площею 198,5 м., розташованої в АДРЕСА_2 згідно технічного паспорту, - є чинним та не скасовано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили доводи апеляційної скарги в частині наявності у ОСОБА_1 права власності на частину нежитлових приміщень, з приводу яких виник спір.

Місцевий суд при розгляді справи з дотриманням вимог статей 77, 79, 89 ЦПК України надав оцінку наданим сторонами доказів в цій частині та дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного м. Харкова від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов