Справа № 2-3320/2000 Головуючий у 1 інстанції: Русинчук М. М.
Провадження № 22-ц/802/518/22 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міського суду Волинської області від 30 березня 2000 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2000 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 12 жовтня та 27 листопада 1998 року були укладені договори позики, за якими останній отримав грошові кошти на суму еквівалентну 8000 доларів США. Однак відповідач зобов`язання не виконав, гроші у встановлений строк не повернув.

Просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3 8000 доларів США в національній валюті та в порядку забезпечення позову накласти арешт на все нерухоме і рухоме майно відповідача.

Ухвалою Луцького міського суду Волинської області від 30 березня 2000 року за заявою позивача постановлено в забезпечення вказаного позову накласти арешт та заборонити відчужувати в будь-який спосіб майно: будинок-майстерню з обладнанням в с. Баїв, Луцького району, Волинської області, зареєстрований на ОСОБА_3 ; житловий будинок на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; квартиру ОСОБА_3 на АДРЕСА_2 .

Заборонено відчужувати та знімати з обліку зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 автомобілі: «Фольсваген Пассат», 1986 року випуску, державний номерний змін НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ; УАЗ-450, 1979 року випуску, номер двигуна НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 .

Ухвала набрала законної сили.

31 березня 2022 року, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 , вважаючи, що данною ухвалою порушено її права, подала апеляційну скаргу.

Покликалась на те, що її мати ОСОБА_5 була забудовником та одноосібним власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті матері відкрилася спадщина, яку вона своєчасно прийняла, однак отримати свідоцтво про право власності на вказаний будинок в порядку спадкування вона не може, оскільки зазначеною ухвалою на цей будинок було накладено арешт.

Вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_4 просила оскаржувану ухвалу в частині накладеня арешту та заборони відчужувати в будь-якій формі житловий будинок АДРЕСА_1 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно досліджено докази і з`ясовано обставини, що мали значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Зокрема, не враховано ту обставину, що одноосібним власником житлового будинку була її мати ОСОБА_5 , а відповідач ОСОБА_3 у цьому будинку ніколи не проживав та не був зареєстрований.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника особи, яка не брала участі у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення перебуває в залежності від положень процесуального закону.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що полягає у несприятливих для них наслідках.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 16 листопада 2020 року в справі № 465/581/20, від 02 грудня 2020 року у справі № 0541/4463/2012, в ухвалі Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 695/319/19 викладено правовий висновок про те, що саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/12 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що: «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом установлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , яка не брала участі у цій справі.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 про наявності у неї права на апеляційне оскарження ухвали суду в зазначеній цивільній справі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Як роз`яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», якщо після прийняття апеляційної скарги до розгляду буде встановлено, що апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Отже, встаношивши зазначені вище обставини справи та враховуючи зміст наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана ОСОБА_4 - особою, яка не брала участі у справі, апеляційному розгляду не підлягає, а тому відкрите апеляційне провадження по ній підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362, ч. 2 ст. 381, ст. 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міського суду Волинської області від 30 березня 2000 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді