Постанова

Іменем України

19 травня 2022 року

м. Київ

справа № 216/7492/19

провадження № 61-6948 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року у складі судді Онопченка Ю. В. та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ «ОГС «Криворіжгаз») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він є побутовим споживачем природного газу, а саме: споживає газ з метою приготування їжі, за об`єктом споживання - квартира АДРЕСА_1 .

Нарахування за спожитий природний газ до 07 грудня 2016 року здійснювалося згідно норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, та відповідно 7,1 (м3) на одну особу на плиту газову у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівання.

Він має пільгу зі сплати за газопостачання в розмірі 100 %, встановлену законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни, тому нарахування за нормою здійснюється на зареєстровану колишню дружину, що становить 7,1 м3.

07 грудня 2016 року на фасадному газопроводі будинку АДРЕСА_2 представниками публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз»), правонаступником якого є АТ «ОГС «Криворіжгаз», був встановлений загально-будинковий вузол обліку природного газу спожитого мешканцями квартир будинку, зокрема і позивачу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначається пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахувань, обсяги спожитого природного газу збільшилися з 7 м3 до 19,84 м3, що потягло зміну сум нарахування та виникнення заборгованості за послуги газопостачання перед постачальником.

На його звернення щодо встановлення лічильника газу в квартирі, відповідачем було повідомлено, що фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі його будинку за кошти товариства не передбачено.

Згідно з листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 29 вересня 2017 року № 03/31-8841 зовнішні-наземні (фасадні) мережі газопостачання від запірного пристрою на виході газопроводу із землі на фасад будинку до входу газопроводу всередину будинку відносять до інженерних конструкцій будинку. Тобто, реконструкція фасадного газопроводу будинку може бути проведена лише рішенням зборів співвласників, однак такі збори з питання встановлення будинкового вузла обліку природного газу шляхом реконструкції фасадного газопроводу будинку АДРЕСА_2 не проводились.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати незаконними дії ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «ОГС «Криворіжгаз», щодо встановлення вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ; зобов`язати АТ «ОГС «Криворіжгаз» здійснити перерахунок спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_1 відповідно до норм споживання природного газу населенням побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, за період з 01 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, та з 09 серпня 2019 року відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143; зобов`язати АТ «ОГС «Криворіжгаз» відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - у квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу (комерційний вузол обліку газу).

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії АТ «ОГС «Криворіжгаз» щодо встановлення 07 грудня 2016 року вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . Зобов`язано АТ «ОГС «Криворіжгаз» здійснити перерахунок об`ємів спожитого природного газу по об`єкту побутового споживання ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 за період з 01 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, та з 09 серпня 2019 року по день встановлення індивідуального лічильника, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2019 року № 203, відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживача природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143. Зобов`язано АТ «ОГС «Криворіжгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Судові рішення мотивовані тим, що договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, необладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачем, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

Встановлення загальнобудинкового лічильника із позивачем у житловому будинку не погоджувалось та відповідач у відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не забезпечив встановлення саме індивідуального лічильнику газу, тому дії відповідача із встановлення загальнобудинкового лічильника газу підлягають визнанню незаконними.

Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирах яких відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачами. Унаслідок бездіяльності відповідача споживачі газу у одному будинку поставлені у нерівне становище.

Оскільки встановлено факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу відповідачем на будинку АДРЕСА_2 , суд дійшов висновку про незаконність нарахування позивачеві об`ємів спожитого природного газу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу, починаючи з 01 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року та з 09 серпня 2019 року по день встановлення лічильника споживачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року АТ «ОГС «Криворіжгаз» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Підставою касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 червня 2019 року у справі № 910/6642/18, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 216/7492/19 з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що не встановлення у квартирі позивачі індивідуального лічильника газу на час його звернення до суду не свідчить про порушення такого права, оскільки за Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено граничний строк встановлення газорозподільними підприємствами лічильників газу для населення, що проживає у квартирах в яких газ використовується тільки для приготування їжі, а саме до 01 січня 2021 року.

07 грудня 2016 року, тобто після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на ввідному газопроводі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , набрали чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» які були внесені Законом України від 21 грудня 2017 року № 2260-VII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу».

Так, було доповнено статтю 2 Закону новою частиною другою, згідно з якою з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Звертаємо увагу, що відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, АТ «ОГС «Криворіжгаз» правомірно встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу згідно вимог Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 13-14).

ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Судом встановлено, що 07 грудня 2016 року на фасадному газопроводі будинку АДРЕСА_2 представниками ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є акціонерне товариство «ОГС «Криворіжгаз», був встановлений загально-будинковий вузол обліку природного газу, спожитого мешканцями квартир будинку.

Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, необладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачем, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

На звернення позивача ПАТ «Криворіжгаз» листом від 23 травня 2018 року повідомлено, що фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку позивача за кошти товариства планом розвитку газорозподільної системи товариства на 2016-2025 роки, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2016 року № 547 не передбачено. Також повідомлено, що на будинок АДРЕСА_2 , в якому проживає позивач, вже встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу, обсяги спожитого мешканцями природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначається пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Також роз`яснено, що побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі за власні кошти (а.с. 11).

Також ПАТ «Криворіжгаз» листом від 21 жовтня 2019 року позивачу повідомлено, що розрахунки об`ємів споживання природного газу за адресою позивача після встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, зокрема з 01 січня 2019 року становлять 19,84 м3 (а.с. 15).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Як наведено у статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (частина перша статті 7 Закону).

Споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частина друга статті 7 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Як зазначено у частині першій статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі -до 1 січня 2021 року.

Позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору постачання природного газу споживачам цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Установлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суди правильно керувалися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «ОГС «Криворіжгаз», покладений обов`язок з встановлення лічильників газу у строк до 01 січня 2021 року і товариство повинно вживати заходів щодо залучення джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), від якої Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав відступати (постанова від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21) дійшла висновку про те, що дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема, за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку. За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільчої організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати, діяв з порушенням вимог законодавства

Відтак, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем.

З огляду на наведене, правильними є висновки судів про те, що нарахування за спожитий природній газ позивачам як побутовим споживачам повинні відбуватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» за період з 01 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, та з 09 серпня 2019 року по день встановлення індивідуального лічильника, відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2019 року № 203, та відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживача природного газу у разі відсутності лічильників газу затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара