Провадження № 2/947/123/22
25.05.2022 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Огренич І.В.
при секретарі Грабовій Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання квартири об`єктом права особистої приватної власності, -
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно ч.2. ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 129, 131 ЦПК України.
Представник позивача, адвокат Колосовська Л.Л. до судового засідання не з`явилась про час та місце його проведення повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки до судового засідання не сповістив, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, доводи позовної заяви не спростовано.
Відповідно до ч.3ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч.ч. 1,4 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 25 березня 1983 року.
В період шлюбу, 16.12.1994 року мати позивачки подарувала їй свою квартиру АДРЕСА_3 за договором дарування, реєстр №9-3945, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції 1969р.) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
29 серпня 1995 року позивач ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу нерухомого майна №9347 укладеного та зареєстрованого на Одеській товарній біржі.
Відповідно до п.5 Договору квартира продана за 289015000.00крб., які отримані продавцем до підписання даного договору та належить новому власнику.
Таким чином, квартира АДРЕСА_3 , яка придбана позивачем за договором дарування, а також грошові кошти в сумі 289015000.00крб. отримані від продажу вказаної квартири у період шлюбу були особистим майном ОСОБА_1 .
У 1996 році в Україні була проведена грошова реформа.
Відповідно до п.3 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» 25.08.1996 року Українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню.
Отже, в наслідок проведення грошової реформи в Україні гроші в сумі 289015000.00крб., отриманні ОСОБА_1 від продажу квартири АДРЕСА_3 , у вересні 1996року були поміняні на гривні - 2890.15грн.
Згідно п.5 Договору квартира продана за 1693.13грн., які отримані продавцем до підписання договору, та належить новому власнику: ОСОБА_1 .
В зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_2 була придбана позивачем за особисті кошти, письмова згода чоловіка ОСОБА_2 не вимагалась, а тому в договорі купівлі-продажу відсутнє посилання про згоду ОСОБА_2 на придбання позивачем вказаної квартири.
14 березня 2001 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, актовий запис №204, місце реєстрації Відділ реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси про що, 14 березня 2001 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2005 року (справа №2-8049/2005) був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_2 .
На підставі вказаного рішення суду, 13.12.2005 року ОСОБА_2 був знятий з реєстраційного обліку по зазначеній квартирі.
Відповідно до п.9 Постанови №16 від 12.06.1998 Пленуму ВСУ «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
З 01 січня 2004 року в України почав діяти Сімейний кодекс України.
У зв`язку з прийняттям Сімейного кодексу України та внесенням суттєвих змін до норм матеріального права, які регулюють правовідносини щодо укладення, припинення
шлюбу, визнання його недійсним та майнових прав подружжя, з метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства під час вирішення справ даної категорії Верховний суд України прийняв Постанову № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в який дані наступні роз`яснення:
Згідно п.1 Постанови, при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23.06.2005р. №2709-IV" Про міжнародне приватне право" та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.
п.24 Постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Виходячи з вищевикладеного, к правовідносинам які виникли в момент придбання позивачем квартири АДРЕСА_2 і продовжують існувати до теперішнього часу, застосовуються положення ст.57 СК України.
Згідно п.п.2.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, згідно п.п.2.3 ч.1ст.57 СК України (ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редакції 1969р.)) квартира АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_1 , оскілки джерелом придбання були її особисті кошти отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 , яка належала їй на підставі договору дарування від 16.12.1994 року. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано18 вересня 1996року у МБТІ за №5 стор.172 кн.191пр.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При таких обставинах та враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана позивачем у період шлюбу, але за особисті кошти, отримані від продажу особистої квартири, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 16.12.1994 року, а іншого шляху для визнання квартири об`єктом права особистої власності, ніж звернення з відповідним позовом до суду у позивача немає - суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись стст.2, 12,13, 76-83, 263-265, 273, 274-279, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2022 року.

Суддя Огренич І. В.