справа № 208/9219/21
№ провадження 2/208/755/22
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють позовних вимог щодо предмета спору Кам`янська міська рада, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є власником ѕ часток житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 83,9 кв.м., житловою 61,0 кв.м., допоміжною 22.9 кв.м., вбиральні Б-1, душу В-1, сараю Г-1. Право власності на частину вказаного житлового будинку належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.01.1991 року, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/4 частки вказаного вище житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.1983 року, посвідченого Мирнинською ДНК № 1520-1/4.

Він добросовісно заволодів ј часткою відповідача ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок, а саме, став відкрито володіти та користуватися вказаною часткою з 1989 року і по теперішній час, безперервно, тобто вже 32 роки:

За час володіння житловим будинок з 1989 року по 2021 рік, ним був збудований Душ В1, перекритий дах житлового будинку А-1, змінений паркан та ворота, зроблений внутрішні ремонтні роботи усіх приміщеннях, навіть декілька разів, в даний час переробляю зливну яму, має намір зробити ванну та туалет у житловому будинку.

В зв`язку з тим, що 32 роки власник частки житлового будинку ОСОБА_2 не з`являється за адресою, де має частку власності. У той же час, він продовжую відкрито та безперервно, безтитульно, впродовж 32 років володіти ј часткою житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , та весь цей час він одноособово несе тягар утримання майна, тривало, добросовісно, відкрито та безперервно користуюся будинком з господарськими спорудами.

Для законної добудови до житлового будинку, постав ряд питань з правовстановлюючими документами на житловий будинок та земельну ділянку. Йому потрібно приватизувати земельну ділянку, однак без відповідача, якого він не знає і ніколи не бачив, цього зробити не можу. Саме тому на теперішній час постало питання звернення до суду з даним позовом.

Тому просить суд визнати право власності в порядку набувальної давності за ОСОБА_1 на ј частку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 83,9 кв.м., в тому числі житловою площею 61,0 кв.м., вбиральні Б-1, душу В-1, сараю Г-1.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про слухання справи. Заяв клопотань не надходило.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна міської ради в судове засідання не з`явились, причини не явки до суду не повідомили.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є власником ѕ часток житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 83,9 кв.м., житловою 61,0 кв.м., допоміжною 22,9 кв.м., вбиральні Б-1, душу В-1, сараю Г-1. Право власності на частину вказаного житлового будинку належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.01.1991 року, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/4 частки вказаного вище житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.1983 року, посвідченого Мирнинською ДНК № 1520-1/4 (а.с.14-16)

Як встановлено судом та відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 добросовісно заволодів ј часткою відповідача ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок, а саме, став відкрито володіти та користуватися вказаною часткою з 1989 року і по теперішній час, безперервно, тобто вже 32 роки.

У своєму позові позивач зазначає, що з 1987 року він зі своєю дружиною, ОСОБА_4 , стали мешкати у батьків дружини за адресою: АДРЕСА_2 , по сусідству з ОСОБА_3 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Родина спілкувалася з ОСОБА_3 і в міру своїх сил допомагали її. На той час її було вже 80 років і вона була одинокою жінкою. Їм було відомо, що її чоловік, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а донька ОСОБА_6 померла у 1983 році.

Через декілька років безкорисної допомоги старій бабусі, ОСОБА_3 , остання запропонувала ОСОБА_1 та його дружині, ОСОБА_4 , переїхати мешкати разом з нею у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 запропонувала зареєструвати його у своєму житловому будинку та скласти заповіт на його ім`я, щоб після її смерті вказаний житловий будинок залишився їм з дружиною.

Так, на початку 1989 року, ОСОБА_1 , разом з дружиною, ОСОБА_4 , фактично переїхали мешкати до житлового будинку ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

12.01.1989 року позивач зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті, домовою книгою та довідкою про склад сім`ї (а.с. 11-12, 22-23).

25.02.1989 року ОСОБА_3 склала заповіт на ОСОБА_1 на все майно, яке буде належати її на час смерті, зареєстрований в реєстрі за № 1/834 та посвідчений Першою Дніпродзержинською нотаріальною конторою (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років померла ОСОБА_3 , родина позивача займалася похованням ОСОБА_3 , жодних родичів померлої на похоронах не було (а.с. 21).

При оформленні спадщини на підставі заповіту після смерті ОСОБА_3 стало відомо, що спадкодавець володів житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , не в цілому, а лише ѕ частками.

Судом встановлено, що 05.01.1991 року ОСОБА_1 отримав Свідоцтво про право на спадщину на підставі заповіту на ѕ частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Згідно Довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 2053 від 22.07.2021 р. 1/4 частки вказаного вище житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.1983 року (а.с.14-16).

Згідно до матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 останні кілька років жодного разу не приїздив до своєї власності, жодного разу не брав участі у витратах на управління, утримання та забезпечення спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А ч.1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 даного закону передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2ст.328 ЦК України)

Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст.364 ЦК України, позивач як співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищенаведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 мешкає у житловому будинку з 1989 року, є власником ѕ часток житлового будинку, а з 1991 року останній свідомо заволодів чужим майном, а саме ј часткою відповідача у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у січні 1989 року, тоді коли переїхав разом з дружиною мешкати до ОСОБА_3 та став на реєстраційний облік за вказаною адресою, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1362,00 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 317, 321, 328, 361, 344, 364 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 175, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють позовних вимог щодо предмета спору Кам`янська міська рада, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, задовольнити.

Визнати право власності в порядку набувальної давності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПО НОМЕР_1 на ј частку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 83,9 кв.м., в тому числі житловою площею 61,0 кв.м., вбиральні Б-1, душу В-1, сараю Г-1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00коп. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПО НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПО НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПО та адреса реєстрації не відомо.

Суддя Похваліта С. М.