Провадження № 2/761/3335/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі: головуючий суддя Мальцев Д.О.

при секретарі Любченко Б.

представник позивача ОСОБА_1

представники відповідача-1 Кулеба А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Галіція Дистилері», Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Галіція Дистилері», ДП «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ПрАТ Львівський лікеро-горілчаний завод, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обгрунтвоані тим, що ОСОБА_2 (далі позивач) є власником знаку (торговельної марки) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для товарів і послуг класифікованих згідно МКТП - кл. 16, 30, 33, 34, 37, 39 та 45, на підставі свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , що видане Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року та Договору № 1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06 липня 2015 року.

01 вересня 2015року між ОСОБА_2 (« Ліцензіар ») та третьою особою - Приватним акціонерним товариством «Львівський лікеро-горілчаний завод» («Ліцензіат») 01 вересня 2015 року укладено ліцензійний договір №1/15 на право користування знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у відповідності до п.1.1. якого, беручи до уваги, що Ліцензіар володіє виключним правом на знак для товарів і послуг НОМЕР_4, свідоцтво на який видано Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року на підставі Договору №1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06.07.2015, Ліцензіар надає Ліцензіату на строк дії свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року за винагороду невиключну ліцензію на використання знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносно товарів і послуг класифікованих згідно МКТП - кл. 16, 30, 33, 34, 37, 39 та 45.

У відповідності до п.1.2. Договору №1/15 на право користування знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Ліцензіат згідно умов даного договору отримує право позначати продукцію, яку виготовляє або здобуває, згідно переліку товарів і послуг (п. 1.1.) вищезгаданим знаком для товарів і послуг.

Приватне акціонерне товариство «Львівський лікеро-горілчаний завод» виробляє лікеро-горілчані вироби та використовує знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - клас 33 згідно МКТП, що підтверджується сертифікатами відповідності, виданими ДП «Львівстандартметрологія».

Позивач дізнався про порушення своїх інтелектуальних прав на торговельну марку (знак для товарів і послуг) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якої останній є, а саме у торгівельній мережі здійснюється продаж алкогольних напоїв - коньяку під торгівельною маркою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Зазначений коньяк під торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_3» виробляє та реалізовує Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері».

Даний факт підтверджується інформацією, викладеною на веб-сайті Відповідача в мережі Інтернет - ІНФОРМАЦІЯ_6, де в розділі продукція міститься зображення та інформація про коньяк «ІНФОРМАЦІЯ_3», який виробляє ПрАТ «Галіція Дистилері».

Також, інформація про продаж коньяку «ІНФОРМАЦІЯ_3», який виробляє ПрАТ «Галіція Дистилері», міститься і на веб-сайтах ІНФОРМАЦІЯ_4 та веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачу стало відомо, що зазначену торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_3» Відповідач використовує на підставі свідоцтва на знак № НОМЕР_2 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року. У відповідності до зазначеного свідоцтва Відповідачем було зареєстровано право інтелектуальної власності на знак « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для товарів класу 33 за МКТП - алкогольні напої (крім пива).

Оскільки знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_7», який використовує Відповідач, є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів і послуг НОМЕР_4 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (тобто виникає змішування знаків), право власності на який зареєстровано за Позивачем раніше і який використовується для аналогічних товарів - алкогольних напоїв (крім пива) - клас 33 згідно МКТП, це може ввести в оману споживача щодо особи, яка виробляє в Україні товар класу 33 МКТП під торговельною маркою ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом України № НОМЕР_1 . Така діяльність Відповідача порушує виключні права Позивача як власника об`єкта інтелектуальної власності.

11.06.2012 року ухвалою суду відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами позовного провадження у загальному порядку.

02.09.2021р. від відповідача-1 надійшов відзив у якому представник просить відмовити у задоволенні позову, вважає що висновок експертів № 035/20 складений за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 26 червня 2020 року, наданий Позивачем, не може використовуватися в якості висновку експерта для цілей доказування у даній справі як належний доказ. Також представник відповідача-1 стверджує, що знак ПрАТ «Галіція Дистилері» не є схожим зі знаком ОСОБА_2 настільки, що їх можна сплутати, оскільки між ними наявні істотні відмінності, що унеможливлюють сплутання таких знаків.

18.10.2021р від третьої особи надійшли пояснення у яких представник просить задовольнити позовні вимоги.

20.10.2022року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача-1 про зупинення провадження у справі.

21.01.2022 р. у підготовчому засіданні залучено до матеріалів справи заперечення позивача із рецензією на висновок експерта № 130-12/21 від 03.12.2021р., відповідь представника відповідача-1 на пояснення третьої особи, відповідь на відзив, а також роз`яснено право осіб щодо призначення та проведення судової експертизи у відповідності до положень ст.ст.103-113 ЦПК України.

21.01.2022р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що ОСОБА_2 є власником знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 », він дізнався, що відповідач -1 використовує такий знак, чим вводить в оману споживачів. Вважає, що свідоцтво, яке видане відповідачу-1 підлягає скасуванню, оскільки воно порушує законні права позивача. Просить суд врахувати зміст наданого позивачем висновку експертів № 035/20, складеного за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 26.06.2020 року та зміст рецензії від 18.01.2022 висновок експерта Сопової К.А. № 130-12/21 від 3 грудня 2021 та наданий відповідачем - 1 висновок експерта відхилити, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що відповідач використовує знак ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р. Зазначає, що якби даний знак порушував права позивача, то Державна служба інтелектуальної власності України не зареєструвала б права відповідача на вказаний знак. Також, зазначає, що продукція відповідача є відмінною оскільки виготовляється із виноградних спиртів, а тому не може ввести в оману споживача чи допустити спутування особи виробника. Просить суд врахувати зміст наданого ним висновку експерта Сопової К.А. № 130-12/21 від 3 грудня 2021 та відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» повністю погоджується з доводами позивача, вважає що свідоцтво, яке видане відповідачу-1 підлягає скасуванню, позов просив задовольнити.

Представник Відповідача - 2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи в суді.

Представник третьої особи Дилеми Олексій Юрійович в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлениц про час та дату розгляду справи в суді.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

27.01.2014 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Згідно договору № 1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06.07.2015 року вбачається, що власник ОСОБА_3 передав правонаступнику ОСОБА_2 право власності на знак для товарів і послуг, що належить йому відповідно до Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , що видане Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року, у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права, а Правонаступник приймає право власності на знак у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права, від власника, в порядку передбаченому цим Договором. Тобто передача права власності на Знак поширюється на всі вказані у свідоцтві товари і послуги, класифіковані згідно МКТП - кл. 16, 30, 33, 34, 37, 39 та 45.

В результаті передачі прав за цим Договором власником Знака став ОСОБА_2 .

Із рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2015 року вбачається, що Державна служба інтелектуальної власності України розглянула заяву правонаступника власника свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року, та прийняла рішення опублікувати в офіційному бюлетені Промислова власність та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для товарів і послуг класів 16,30,33,34,37,39,45, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається власником свідоцтва ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 25.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником свідоцтва№ НОМЕР_1 від 27.01.2014 року на знак для товарів і послуг (торговельної марки) «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до Ліцензійного договору № 1/15 на право користування знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 01.09.2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», ОСОБА_2 володіє виключним правом на знак для товарів і послуг НОМЕР_4, на підставі свідоцтва видане Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року та Договору №1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06.07.2015, ОСОБА_2 надає ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на строк дії свідоцтва НОМЕР_4 від 27.01.2014 року за винагороду невиключну ліцензію на використання знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносно товарів і послуг класифікованих згідно МКТП - кл. 16, 30, 33, 34, 37, 39 та 45.

ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» виробляє лікеро-горілчані вироби та використовує знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для позначення відповідних алкогольних напоїв (горілки) - клас 33 згідно МКТП, що підтверджується сертифікатами відповідності, виданими ДП «Львівстандартметрологія».

25.11.2016 року Державною службою інтелектуальної власності України, приватному акціонерному товариству ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ видано свідоцтво України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «Старий Лемберг, ІНФОРМАЦІЯ_3,Old Lemberg».

Із висновку експертів № 035/20 за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 26.06.2020 року, наданого ОСОБА_2 вбачається, що:

1) Знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.11.2016 року є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року щодо товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

2) Знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.11.2016 року є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи, яка виробляє в Україна товари 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг під знаком для товарів і послуг (торговельною маркою) «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України НОМЕР_4 від 27.01.2014 року.

На підставі проведених досліджень експертами зроблені висновки про те, що досліджувані знаки для товарів і послуг за наявністю близьких до співпадіння звуків, розташуванням близьких звуків і звукосполучень по відношенню один до одного та за рахунок повного входження знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» у склад знаку для товарів і послуг №218991 «ІНФОРМАЦІЯ_7», є схожими за фонетичною ознакою.

При дослідженні семантичних позначень спірних знаків для товарів і послуг, експертами виявлено подібність закладених і у позначеннях понять, ідей (стара назва міста України), а також збіг одного з елементів позначень, на який припадає логічний наголос і який має самостійне значення (слово «Лемберг» - іменник) та зроблено висновок про схожість знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» зі знаком для товарів і послуг №218991 «ІНФОРМАЦІЯ_7» за семантичними ознаками.

Також, шляхом зіставлення графічних (візуальних) ознак знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , експертами зроблено висновок про схожість таких знаків за графічними ознаками.

Таким чином, за результатами відповідних досліджень експертами зроблено висновок про те, що знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.11.2016 року є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року щодо товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Відносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак, торговельна марка) в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а також нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Згідно зі ст. 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до абз. 5 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу. Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Вимоги до заявки, правила подання та процедура розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг визначені Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг, затвердженими наказом Держпатенту України від 28.07.1995 № 116, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (далі - Правила).

У пункті 4.3.2.1 Правил зазначено, що згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг.

Згідно з пунктом 4.3.2.4 Правил позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Пунктом 4.3.2.5 Правил встановлено, що для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг. При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги. Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Згідно з пунктом 4.3.2.6 Правил словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Пунктом 4.3.1.9 Правил передбачено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/14227/15.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності від 06.07.2015, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є правовою підставою для набуття ОСОБА_2 прав інтелектуальної власності на знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Дані права підтверджені рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2015 року, згідно якого розглянуто заяву правонаступника власника свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014, та прийнято рішення опублікувати в офіційному бюлетені Промислова власність та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для: товарів і послуг класів 16,30,33,34,37,39,45, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається власником свідоцтва ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Відтак, матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_2 є власником знаку для товарів і послуг (торговельної марки) «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 27 січня 2014 року, тоді як ПрАТ «Галіція Дистилері» став власником знаку для товарів і послуг (торговельної марки) «ІНФОРМАЦІЯ_7» (клас 33 згідно МКТП) на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р.

Крім того, із дослідженого в судовому засіданні висновку експертів № 035/20 від 26 червня 2020 року вбачається, що товари які виробляються та маркуються за свідоцтвом України № НОМЕР_2 та свідоцтвом № НОМЕР_1 є товарами 33 класу на які поширюється правова охорона для товарів і послуг цього класу, ці товари є спорідненими, зокрема, по виду це алкогольні напої, по функціональному призначенню це товари для вживання для пиття, по виду матеріалу виготовлення - спиртовмісні, по колу споживачів та каналах збуту. Також із даного висновку вбачається, що знаки для товарів і послуг № НОМЕР_2 та НОМЕР_4 є схожими за семантичними, фонетичними та графічними ознаками, а відтак знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25.11.2016 року є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи, яка виробляє в Україна товари 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг під знаком для товарів і послуг (торговельною маркою) «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № 181315 від 27.01.2014 року.

Твердження представника відповідача-1, що висновок експертів № 035/20 складений за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 26 червня 2020 року, наданий Позивачем, не може використовуватися в якості висновка експерта для цілей доказування у даній справі як належний доказ, суд не приймає, оскільки такі твердження спростовуються дослідженим у судовому засіданні самим висновком експертів, який на думку суду відповідає чинному законодавству.

При цьому, суд враховує позицію стосовно оцінки висновку експерта у справі, висловлену Верховним Судом у справі № 910/21300/17 (ПОСТАНОВА від 08 липня 2021 року):

«Верховний Суд у своїх постановах неодноразово викладав позицію з питання доказового значення висновку експерта, який було складено в межах провадження з іншої справи.

Так, висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється судом у вирішенні спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі. Той факт, що висновки судових експертиз, проведених у межах провадження з іншої справи, оцінюються на загальних підставах як доказ зі справи, не вказує на неможливість брати до уваги їх зміст та оцінювати в сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, для можливості оцінки такого висновку основним є те, чи він містить відповіді на питання, які стосуються предмета спору. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 зі справи № 910/8091/17, від 02.05.2018 зі справи № 911/190/17, від 26.10.2018 зі справи № 910/1775/18, від 27.11.2018 зі справи № 916/3388/15, від 06.02.2020 зі справи № 913/274/19.

При цьому Суд враховує, що такий висновок стосовно доказового значення висновку експерта, який було складено в межах провадження з іншої справи є загальним, незалежно від категорії спору».

Суд відхиляє висновок експерта Сопової К.А. № 130-12/21 від 3 грудня 2021 наданий представником відповідача -1, адже цей висновок не відповідає вимогам до висновків судових експертиз, відтак не може слугувати джерелом доказів.

Суд приймає до уваги висновки Рецензії від 18.01.2022 на висновок експерта Сопової К.А. № 130-12/21 від 3 грудня 2021 р., підготовленої судовим експертом вищого кваліфікаційного класу, Прохоровим-Лукіним Г.В., відповідно до яких експертиза об`єктів інтелектуальної власності, за результатами якої складено висновок експерта № 130-12/21 від 3 грудня 2021 р., проведена неповно та необ`єктивно, з виходом експерта за межі його компетенції, а зроблені в результаті цього експертного дослідження висновки є необ`єктивними та необґрунтованими, що є наслідком порушення принципів об`єктивності та повноти дослідження, визначених ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», а також порушення приписів ч. 3 ст. 72 ЦПК України щодо обов`язку експерта провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на задані йому питання, а також ч. 1 ст. 102 ЦПК України стосовно докладного опису проведених експертом досліджень, зроблених у результаті них висновків та обґрунтованості відповідей на оставлені питання, а тому цей висновок не відповідає вимогам до висновків судових експертиз і не може слугувати джерелом доказів у справі.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що знаки за свідоцтвом № НОМЕР_2 та НОМЕР_1 є схожими настільки, що їх можна сплутати та що пересічний споживач у зв`язку з схожістю даних знаків може бути введений в оману, щодо виробника продукції.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг Старий Лемберг , Alt Lember, Old Lemberg , яке видане ПрАТ «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року та заборону ПрАТ «Галіція Дистилері» () використання знаку для товарів і послуг (торговельної марки) №218991 «ІНФОРМАЦІЯ_7» для товарів 33 класу за МКТП, у тому числі нанесення його на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано, застосування його в діловій документації чи в рекламі та мережі Інтернет, підлягають задоволенню.

Також суд приходить до висновку про задоволення вимоги про зобов`язання ДП «Український інститут інтелектуальної власності» внести до Державного реєстру знаків для товарів і послуг відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке видане Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Щодо застосування судом строку позовної давності за клопотанням відповідача -1, суд дійшов наступного висновку.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (така правова позиція відображена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав. За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Це право пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо оспорюваного позначення, наприклад, початком використання спірного позначення на ринку. Вищевказана позиція повністю кореспондується з висновками Постанови Верховного суду від 22 квітня 2021 року зі справи № 910/1138/19.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що Позивач довідався про порушення свого права інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів і послуг) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме те, що у торгівельній мережі здійснюється продаж алкогольних напоїв - коньяку під торгівельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_3», який виробляє ПрАТ «Галіція Дистилері», і що Відповідач використовує таку торговельну марку на підставі свідоцтва на знак № НОМЕР_2 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року, у листопаді 2019 року, що підтверджується роздруківками з мережі інтернет про розміщення оголошень про продаж коняку ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті rozetka.

В свою чергу позовна заява в даній справі надійшла до суду в червні 2021 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Позивачем не пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2724грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 4, 15, 16, 256, 257, 261, 418, 420, 492, 493, 494, 495 ЦК України, ст.ст. 5, 16, 19 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг та ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Галіція Дистилері», ДП «Український інститут інтелектуальної власності», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ПрАТ Львівський лікеро-горілчаний завод, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке видане Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року.

Заборонити Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» використання знаку для товарів і послуг (торговельної марки) №218991 «ІНФОРМАЦІЯ_7» для товарів 33 класу за МКТП, у тому числі нанесення його на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано, застосування його в діловій документації чи в рекламі та мережі Інтернет.

Зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести до Державного реєстру знаків для товарів і послуг відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_7», яке видане Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Стягнути з приватного акціонерного товариства ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) 2724грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.05.2022року.

Суддя