Справа № 2-1025/97 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3338/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Жука Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником та виправлення описки в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997 року у справі № 2-1025/97,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про заміну позивачки ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті ОСОБА_3 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_4 .

03 жовтня 2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Станом на даний час ОСОБА_1 є власником 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

До суду надав договір дарування частини житлового будинку від 03жовтня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Представник ОСОБА_1 вважав, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025 1997 рік впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки вона, на даний час, є власником 7/12 частин житлового будинковолодіння АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд та користувачем земельної ділянки, призначеної для обслуговування земельної ділянки частини житлового будинку у АДРЕСА_1 .

Крім того, просив виправити описку в резолютивній частині рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року, посилаючись на те, що 23 грудня 1997 року Залізничним районним судом м. Львова ухвалене рішення по справі №2-1025/97, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалюючи рішення Залізничний районний суд м. Львова допустив описку в резолютивні частині рішення, а саме виділив в користування позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_5 ту саму земельну ділянку.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 сингулярним правонаступником позивача ОСОБА_3 в частині володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

В інших вимогах відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд виділив позивачу і відповідачу в користування ту саму земельну ділянку, при чому іншу частину земельної ділянки не виділив нікому.

З резолютивної частини рішення суду вбачається, що судом допущена описка в частині виділення співвласникам будинковолодіння АДРЕСА_1 однієї і тієї ж частини земельної ділянки.

Порушуючи питання вступу у справу ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_1 одночасно ставила питання про виправлення описки в рішенні суду, оскільки з резолютивної частини рішення суду не зрозуміло, кому яка ділянка виділена в користування.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки, суд зазначив, що відчуження об`єктів нерухомого майна в період з 01 січня 2002 року по 03 жовтня 2002 року не призводило до автоматичного переходу права власності або іншого права користування на земельну ділянку під будівлями або спорудами.

Разом з тим, судом залишено поза увагою ту обставину, що рішенням суду від 23 грудня 1997 року здійснено розподіл цілого будинковолодіння.

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 03 жовтня 2002 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Тобто, в даному випадку мова йде про дарування частини будинковолодіння.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким замінити ОСОБА_3 правонаступником ОСОБА_1 та виправити описку в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року у справі № 2-1025.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явилася, 05 травня 2022 року від її представника адвоката Ощипка В.С. поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану.

Зазначене клопотання відхилено колегією суддів як необґрунтоване.

Запровадження в Україні воєнного стану не позбавляє можливості участі в судових засіданнях у Львівському апеляційному суді.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків її розгляду, колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі представника ОСОБА_5 адвоката Ощипка В.С.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 як теперішній власник 7/12 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 має лише сингулярне правонаступництво, а виправлення описки стосується іншої частини позову (земельної ділянки), то вона не є суб`єктом, який має право на звернення до суду із заявою про виправлення допущених у відповідному рішенні описок.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`якові для особи, яку він замінив.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 1997 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено:

виділено ОСОБА_3 у володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме: приміщення: веранду-тамбур II площею 4.8. кв.м., коридор площею 3,0 кв.м., кухню I-I площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 7,0 кв.м.; комору 1-2 площею 2,0 кв.м., житлову кімнату площею 14.2 кв.м., а всього на загальну суму 5 725 грн. 50 коп.;

виділено у володіння, користування та розпорядження ОСОБА_5 5/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме, приміщення: кухню 2-1 площею 7,8 кв.м.; житлову кімнату 2-2 площею 14 кв.м., а всього на загальну суму 4 191 грн 50 коп.;

зобов`язано ОСОБА_3 закласти існуючий вхід у приміщення веранди-тамбуру (1); перенести сходи і обладнати окремий вхід шляхом пробивки дверного прорізу з протилежної сторони; закласти дверний проріз з коридору до житлової кімнати 2-1; зобов`язано ОСОБА_5 обладнати окремий вхід в свою частину будинку шляхом прибудови веранди-тамбуру; пробити дверний проріз до кімнати 2-1;

стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 59 грн. 40 коп. в користь ОСОБА_7 2 479 грн. 20 коп.;

стягнуто з ОСОБА_3 недоплачене державне мито в сумі 186 грн. 27 коп.;

стягнуто з ОСОБА_5 державне мито в сумі 209 грн. 57 коп.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками: ОСОБА_3 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 154 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м.

ОСОБА_5 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м. У спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 51,5 кв.м. по периметру 2,5; 20,45; 2,5; 20,45.

Існуючий в`їзд на земельну ділянку будинковолодіння перенесено на земельну ділянку, яка виділена в спільне користування. Власнику 7/12 частин будинковолодіння обладнати окремий вхід на його земельній ділянці з метою максимальної ізоляції.

Після смерті ОСОБА_3 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданою Другою Львівською нотаріальною конторою 27 жовтня 1998 року перейшло до ОСОБА_4 .

03 жовтня 2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Станом на даний час ОСОБА_1 є власницею 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911 /3411/14 (провадження №12-39гс20) зробила наступні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони виконавчого провадження, які наведені у Цивільному процесуальному кодексі України (статті 55 та 442 цього Кодексу відповідно) та застосовувалися Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/ 13-ц, не відрізняються за своїм змістом від приписів ГПК України і передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Також відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі №916/16/17 (пункт 73).

У постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, також зазначила про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку передбаченому статтею 334 цього Кодексу, з урахуванням підставі визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України (пункти 74 та 75 зазначеної вище постанови).

При розгляді заяви ТОВ «ФК «Геліос» суди попередніх інстанцій з`ясували, що виконавче провадження у цій справі закрито у зв`язку з його виконанням. В такому випадку особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу. Саме після відкриття однієї зі стадій господарського процесу і можуть бути досліджені обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.3. наведеної Постанови положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони у виконавчому провадженні, які наведені у Цивільному процесуальному кодексі України не відрізняються за своїм змістом від приписів Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи із змісту наведеної постанови для заміни сторони правонаступником заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії процесу, в тому числі після закінчення виконавчого провадження (пункт 6.15).

Для заміни сторони необхідна сукупність декількох умов, а саме: щоб відбулося матеріально-правове правонаступництво (пункти 6.12-6.14), особа, яка вважає себе правонаступником сторони може заявити про заміну сторони, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу (пункт 6.19).

Отже, коли ОСОБА_1 набула права власності на 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 після позивача у справі ОСОБА_3 , відбулося матеріально-правове правонаступництво.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97 здійснено поділ будинковолодіння та визначено порядок користування земельною ділянкою. Будучи власником частини будинку, ОСОБА_1 стосується рішення суду і в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та впливає на права та обов`язки останньої.

На даний час ОСОБА_1 порушує питання щодо правонаступництва у даній справі та водночас ініціює питання про виправлення описки в рішенні суду, що також є стадією цивільного процесу.

Частина 1 статті 269 ЦПК України передбачає, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року по справі №2-1025/97 суд встановив порядок користування земельною ділянкою між співвласниками:

ОСОБА_3 залишити в користуванні земельну ділянку загально площею 154 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 ж.

ОСОБА_5 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м.

У спільному користуванні співвласників залишити земельну ділянку площею 51,5 кв.м. по периметру 2,5; 20,45; 2,5; 20,45.

Існуючий в`їзд на земельну ділянку будинковолодіння перенести на земельну ділянку, яка виділена в спільне користування.

Тобто фактично суд виділив і позивачу і відповідачу в користування ту саму земельну ділянку, при чому іншу частину земельної ділянки не виділив нікому.

З резолютивної частини рішення убачається, що судом допущена описка в частині виділення співвласникам будинковолодіння АДРЕСА_1 однієї і тієї ж частини земельної ділянки.

Разом з тим в мотивувальній частині рішення суд зазначає:

Вирішуючи питання про спосіб поділу будинковолодіння між сторонами суд вважає, що такий слід провести по варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Табунщик Т.Я. /а.с. 136-143/, проти чого сторони не заперечують, (на звороті аркуша справи 174).

Вирішуючи питання про порядок користування земельною ділянкою сторонами, що є біля будинку АДРЕСА_1 суд вважає, що такий слід провести по згаданому вище варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи, яку проводила експерт ОСОБА_8 ОСОБА_3 слід залишити земельну ділянку зліва, а ОСОБА_5 - справа з обладнанням кожній окремих входів на земельні ділянки. При цьому ОСОБА_5 в користуванні залишається та частина земельної ділянки, де є неузаконені самовільно побудовані літня кухня, сарані вбиральня, що не входять у розподіл будинковолодіння, але якими користується відповідачка з сім`єю і які повинні бути нею в належному порядку узаконені. (на звороті аркуша справи 175).

У висновку №1525 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 16.09.1997 року (а.с. 136-143) експерт надаючи відповідь на сьоме питання експертизи зазначає:

«Експертом запропоновано один варіант порядку користування земельної ділянкою, враховуючи варіант розподілу житлового будинку, існуючи порядок користування житловим будинком і господарськими спорудами.

Власнику 7/12 частин надати в користування земельну ділянку загальною площею 154 кв.м. з розмірами по периметру: 9,0 м., 2,1 м., 3,9 м, 1,0 м, по будинку (3,8 м, 7,42 м, 2,6 м, 2,46 м, 2,4 м) 5,5 м, 7,8 м, 9,3 м, 5,5 м, 2,5 м, 26,30 м - зелений колір додатку №2 до висновку.

Власнику 5/12 частин надати в користування земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з розмірами по периметру 2,8 м, 2,2 м, 3,9 м, 1,0 м, по будинку (3,9 м, 7,42 м, 2,72 м, 2,46 м) 5,5 м, 13,0 м. земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 505 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м - синій колір додатку №2 до висновку.»

Таким чином, ухвалюючи рішення 23 грудня 1997 року Залізничний районний суд м. Львова допустив описку в резолютивній частині рішення, та виділив в користування позивачу і відповідачу ту саму земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні заяви про виправлення описки суд першої інстанції зазначив, що відчуження об`єктів нерухомого майна в період з 01 січня 2002 року по 03 жовтня 2002 року не призвело до автоматичного переходу права власності або іншого права користування на земельну ділянку під будівлями або спорудами.

Разом з тим, визнаючи ОСОБА_1 сингулярним правонаступником позивача ОСОБА_9 в частині володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 судом першої інстанції не враховано ту обставину, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року здійснено розподіл цілого будинковолодіння.

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 03 жовтня 2002 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Тому передчасним є висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 сингулярним правонаступником позивачки ОСОБА_9 в частині володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , та відмови у зв`язку з цим вирішення питання про виправлення описки в резолютивній частині рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року.

Оскільки мова йде про вирішення питання про виправлення описок та арифметичних помилок в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року, то саме цей суд має розглянути це питання і вирішити по суті.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року скасуванню на підставі пп. пп.1-3 ч.1 ст.379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст., 379, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 травня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.