Справа № 350/269/22
Номер провадження 2/350/224/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря Маєвської С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл спільного майна, -
До Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , про реальний розподіл спільного майна, у якому просила:
- провести реальний розподіл домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , виділивши їй в натурі 64 /100 частину даного домоволодіння, зокрема:
Літ. «А» - житловий будинок загальною площею-112,9 кв. м., літ «Б» - сарай загальною площею 41,2 кв. м., літ «В» - сарай загальною площею 14,6 кв. м., літ. «Г»-сарай загальною площею 7,5 кв. м., літ «Д» - сарай загальною площею 41,5 кв. м., літ. «Ж» - сарай загальною площею 17,6 кв. м., літ. «И» - вбиральню загальною площею 1,0 кв. м., № 1 - криницю 9 пог. м., № 5 - огорожу пл. 6,8 кв. м., № 6 - огорожу пл. 53,5 кв. м.; визнати за нею, право власності на виділене їй вищезазначене майно, інвентарною вартістю 346 927 грн., з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 ; право спільної часткової власності на будинковолодіння, що у АДРЕСА_1 , - припинити; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.
Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07. 02. 2022, посвідченого і виданого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Ковальчуком Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 189, вона є власником 64/100 частини домоволодіння, до якого в цілому входять: житловий будинок, загальною площею 166,2 кв. м., житловою площею 77,5 кв.м., зазначений літерою «А»; сарай - загальною площею 41,2 кв. м., зазначений літерою «Б»; сарай, загальною площею 14,6 кв. м., зазначений літерою «В»; сарай - загальною площею 7,5 кв.м., зазначений літерою «Г»; сарай - загальною площею 41,5 кв. м., зазначений літерою «Д»; сарай - загальною площею 17,6 кв. м., зазначений літерою «Ж»; вбиральня - загальною площею 1,0 кв. м., зазначена літерою «И»; погріб - загальною площею 1,8 кв. м., зазначений літерою «З»; сарай - загальною площею 19,8 кв. м., зазначений літерою «К»; сарай - загальною площею 18,6 кв. м., зазначений літерою «Л»; сарай - загальною площею 9,0 кв. м., зазначений літерою «М»; літня кухня - загальною площею 16,5 кв. м., зазначена літерою «Н»; погріб - загальною площею 6,0кв.м., зазначений літерою «О»; сарай - загальною площею 1,6 кв. м., зазначений літерою «П», вбиральня - загальною площею 1,0 кв. м., зазначена літерою «Р»; колодязь, зазначений під №, колодязь - зазначений під № 1; огорожа - загальною площею 15,9 кв. м., зазначена під №2; огорожа - загальною площею 18,6 кв. м., зазначена під №3; огорожа загальною площею 109,8 кв. м., зазначена під № 4; огорожа - загальною площею 6,8 кв.м., зазначена під №5; огорожа-загальною площею 53,5 кв. м., зазначена під № 6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказана частина домоволодіння належала її чоловікові, спадкодавцю ОСОБА_3 , 1941 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.03.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, №9 від 13.02.2007, яке зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 20.03.2007, номер запису: 1225 в книзі № 7, реєстраційний № 18219899.
Друга 36/100 частин даного домоволодіння, у відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 903, виданого 12.07.2017 приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Котелко С.Д., належить відповідачу по справі.
У відповідності до довідки Рожнятівської селищної ради за №22 від 10.01. 2022, належному їй домоволодінню буде присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 25.10.2021 № 3712 встановлена можливість роз`єднання (поділу) спільного домоволодіння на два об`єкти нерухомого майна з присвоєнням новоутвореним об`єктам окремої адреси.
Через відсутність реального, розподілу даного домоволодіння, вона не може у повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю, як це гарантовано ст. 41 Конституції України, та здійснювати право приватної власності, передбачене ст. 319 ЦК України.
У судове засідання позивачка не прибула. Від її представника - адвоката Родікова І.С. до суду надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутності, у якій він також зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю та просить ухвалити рішення, яким позов задоволити. Окрім цього, адвокат зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, відзиву на позов від нього не надходило.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буд відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб
Норми ст. ст.317,319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.
При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.
При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.
Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду.
Висновком №3712 від 25.10.2021 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (а.с.17), виданий ОСОБА_1 підтверджено, що при проведенні поточної інвентаризації житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою АДРЕСА_2 , встановлено склад об`єкту, підтверджено можливість роз`єднання вищезазначеного об`єкта на два об`єкти нерухомого майна, оскільки вищеперелічені будівлі та споруди знаходяться за однією адресою, але не з`єднані одне з одним та мають окремі під`їзди.
Довідкою №22 від 10.01.2022, виданою позивачці ОСОБА_1 старостою с.Сваричів, підтверджено, що житловому будинку, який знаходиться за адресою с.Сваричів, буде присвоєно адресу: АДРЕСА_2 .
Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачки задоволити повністю, провести реальний розподіл домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , виділити ОСОБА_1 в натурі 64 /100 частину цього домоволодіння, визнати за позивачкою право власності на виділене їй майно, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_2 , та припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що у АДРЕСА_2 .
Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл спільного майна - задоволити.
Розділити домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в натурі 64 /100 частину даного домоволодіння, зокрема: Літ. «А» - житловий будинок загальною площею-112,9 кв. м., літ «Б» - сарай загальною площею 41,2 кв. м., літ «В» - сарай загальною площею 14,6 кв. м., літ. «Г»-сарай загальною площею 7,5 кв. м., літ «Д» - сарай загальною площею 41,5 кв. м., літ. «Ж» - сарай загальною площею 17,6 кв. м., літ. «И» - вбиральню загальною площею 1,0 кв. м., № 1 - криницю 9 пог. м., № 5 - огорожу пл. 6,8 кв. м., № 6 - огорожу пл. 53,5 кв. м.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на виділене їй майно, зокрема: Літ. «А» - житловий будинок загальною площею-112,9 кв. м., літ «Б» - сарай загальною площею 41,2 кв. м., літ «В» - сарай загальною площею 14,6 кв. м., літ. «Г»-сарай загальною площею 7,5 кв. м., літ «Д» - сарай загальною площею 41,5 кв. м., літ. «Ж» - сарай загальною площею 17,6 кв. м., літ. «И» - вбиральню загальною площею 1,0 кв. м., № 1 - криницю 9 пог. м., № 5 - огорожу пл. 6,8 кв. м., № 6 - огорожу пл. 53,5 кв. м., інвентарною вартістю 346 927 грн., з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння, що у АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя А.М. Бейко