Номер провадження: 22-ц/813/6091/22
Справа № 509/4085/13-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/4085/13-ц

Номер провадження: 22-ц/813/6091/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

-головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

-суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

-позивач - ОСОБА_5 ,

-відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Прокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бочарова А.І. о 09 годині 52 хвилині 09 грудня 2021 року, повний текст рішення складений 20 грудня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) виділити ОСОБА_5 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , по 2-му варіанту поділу для першого співвласника, згідно висновку експертизи № 4/15 експерта з судової будівельно-технічної експертизи, складеної 05.02.2015 року, а саме - земельну ділянку, площею - 301,7 кв. м..

Представник ОСОБА_5 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_5 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2006 року по 14 жовтня 2011 року. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2006 р., земельну ділянку, площею - 0,0603 га., з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Право власності було оформлено на відповідача.

Після припинення шлюбних відносин у них не досягнуто домовленості про розподіл зазначеного вище спільного майна (а. с. 2 - 2 зворотна сторона, 65 - 65 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позов просить позов залишити без розгляду. Посилається на те, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог. Уточнена позовна заява не може бути прийнята судом до розгляду, так як статтею 49 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи, не передбачено подання до суду уточнення позовних вимог.

Як у позовній заяві від 18.09.2013 року, так і у заяві про уточнення позовних вимог від 26.02.2021 року викладено недостовірні дані про місце проживання позивачки.

Спірна земельна ділянка була придбана через 36-ть днів після реєстрації шлюбу. На момент реєстрації шлюбу ні відповідач, ні позивачка не працювали. Тому, спільних коштів на придбання спірної земельної ділянки за такий малий проміжок часу вони накопичити не могли. Він надав суду докази про те, за які кошти він на своє ім`я придбав спірну земельну ділянку (а. с. 76 - 78).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2021 року задоволено вищевказану уточнену позовну заяву.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_5 в натурі Ѕ частину земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , по 2-му варіанту поділу для першого співвласника, згідно висновку експертизи № 4/15 експерта з судової будівельно-технічної експертизи, складеної 05.02.2015 року, а саме - земельну ділянку, площею - 301,7 кв. м.. Вхід і в`їзд на ділянку організувати з головного фасаду з АДРЕСА_2 , шириною - 17,00 м.. Межа поділу між сусідніми ділянками співвласників проходить наступним чином:

- від розділової межі земельної ділянки з боку головного фасаду (з АДРЕСА_2 ), з відступом від правої бічної межі ділянки - 3,00 м., у глибину двору, по лінії, довжиною - 17,74 м., що проходить паралельно лінії правої бічної межі земельної ділянки на відстані - 3,00 м. від цієї межі;

- поворот наліво, по прямій, довжиною - 17,00 м., до перетину із лінією лівої бічної межі ділянки, з відступом в - 17,75 м. від лінії головного фасаду ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі - 232,31 грн. та витрати з оплати експертизи у розмірі - 114,70 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 26 вересня 2006 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1687.

Рішенням Приморського районного м. Одеси від 03.10.2011 р. по справі 2/1522/10623/11 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О., відповідач купив земельну ділянку, площею - 0,0603 га., з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0559).

12 квітня 2007 року відповідачу ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку Серії ЯЕ № 111085.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, надала суду розписку від 03.09.2006 р., згідно якої відповідач - ОСОБА_2 взяв у борг у свого батька - ОСОБА_11 для придбання земельної ділянки в СОГ «Волна» кошти в сумі - 16 000 доларів США.

Суд критично віднісся до вищевказаної розписки, не розцінив її як належний доказ, у зв`язку з тим, що: - по-перше, розписка укладена між зацікавленими особами - батьком і сином; - по-друге, суду не надані належні документальні підтвердження факту передачі коштів, такі як - виписки з банку про переказ коштів, фіскальні чеки, тощо. Крім цього, факт передачі коштів не підтвердила позивачка.

Також суд критично віднісся до усних тверджень позивачки про те, що кошти на придбання спірної земельної ділянки їй подарувала її мати, які привезла із заробітків в Італії. Ці твердження також жодним належним доказом не підтвердились.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4/15, складеної 05.02.2015 року, експертом запропоновано три можливих варіанти поділу спірної земельної ділянки.

Оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі. Оскільки право власності на цю ділянку зареєстровано за відповідачем і він не вчиняє дій щодо її поділу, а позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, тому наявні правові підстави для визнання за позивачкою права на Ѕ частину вищевказаної спірної земельної ділянки та виділення в натурі Ѕ її частини (а. с. 95 - 98).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Прокопишина К.В., діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і визнати нечинним повністю. Провадження у справі закрити.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) позивачка звернулася до суду з позовом - 18.09.2013 року. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, в редакції на час подання позову, позивачка не надала доказів придбання спірної земельної ділянки за спільні кошти, набуті під час шлюбу. За час розгляду справи відбулися зміни у процесуальному законодавстві. 26.02.2021 року до суду надійшли заява про уточнення позовних вимог. Разом з тим, у новій редакції ЦПК України відсутнє поняття уточнення позовних вимог. Заява ОСОБА_5 про уточнення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Дані про місце проживання позивачки не відповідають дійсності; 2) суд не надав оцінки наданим відповідачем доказам щодо відсутності у подружжя спільних коштів на час придбання спірної земельної ділянки. Не вказав суд про докази, які підтверджують наявність спільних коштів у сторін на час придбання спірної земельної ділянки (а. с. 102 - 108).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_5 правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Відзив на апеляційну скаргу від неї не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(а. с. 116 - 116 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення поштової кореспонденції сторонам повернулися до суду з приміткою пошти - «Адресат відсутній».

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно надіслано учасникам справи.

Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення поштової кореспонденції сторонам повторно повернулися до суду з приміткою пошти - «Адресат відсутній».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (поділ майна подружжя) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

26 вересня 2006 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1687.

Рішенням Приморського районного м. Одеси від 03.10.2011 р. по справі 2/1522/10623/11 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Панченко О.О., СмірновС.В. купив земельну ділянку, площею - 0,0603 га., з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:002:0559).

12 квітня 2007 року відповідачу ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку Серії ЯЕ № 111085.

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вищевказане рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині вирішення позовних вимог про виділ в натурі належних сторонам садового будинку та земельної ділянки, стягнення грошової компенсації за різницю вартості ідеальних часток в майні. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо поділу між колишнім подружжям земельної ділянки.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів придбання спірної земельної ділянки за спільні кошти подружжя, суд не надав оцінки наданим відповідачем доказам щодо відсутності у подружжя спільних коштів на час придбання спірної земельної ділянки колегія суддів відхиляє, оскільки презюмується, що майно придбане у період шлюбу є спільним сумісним майном подружжя (ст. 60 СК України). Апелянт вказану презумпцію не спростував.

Доводи апелянта про відсутність у цивільно-процесуальному законодавстві, діючому на час розгляду справи, поняття уточнення позовних вимог колегія суддів вважає неспроможними, виходячи із змісту ст. 49 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що заява про уточнення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки провадження у справі було відкрито 24.09.2013 року, уточнення позовних вимог відбулося з врахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Прокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвокатаПрокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 274 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Прокопишиної Катерини Василівни, діючої від імені ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

РішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе