УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року

м. Київ

справа № 404/1561/16-ц

провадження № 61-95ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 січня 2021 року та на постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , треті особи: публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання недійсними електронних торгів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що електронні торги з реалізації належної йому нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , які відбулися 24 вересня 2015 року, проведені з порушенням законодавства, оскільки на час проведення торгів сплив шестимісячний строк дії звіту про оцінку майна від 14 листопада 2014 року. Крім цього, він не повідомлявся про проведення торгів та оцінку майна.

Ураховуючи викладене, просив визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсними електроні торги, проведені 24 вересня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з реалізації арештованого нерухомого майна, нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 та оформлені протоколом проведення електронних торгів №116983 від 24 вересня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року касаційні скарги Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо позовної давності, суб`єктного складу учасників справи, для конкретизації прав позивача, порушених внаслідок проведення електронних торгів, для дослідження доказів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда в складі судді Варакіної Н. Б., залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в складі колегії суддів Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А., в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звіт складений 14 листопада 2014 року, майно передано на реалізацію у квітні 2015 року, тобто на момент внесення інформації про лот у систему звіт про визначення вартості майна був дійсним. Звіт про оцінку майна ОСОБА_1 отримав 27 листопада 2014 року, що підтверджується його заявою, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження та в якій зазначено, що він з оцінкою не погоджується. Тобто, про оцінку майна ОСОБА_1 був повідомлений, проте, не реалізував своє право на його оскарження. Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження порушення вимог Тимчасового порядку реалізації майна та Закону України «Про виконавче провадження», а також на підтвердження того, які права та законні інтереси позивача порушені під час проведення реалізації майна, а його незгода з визначеною вартістю майна не може бути підставою для визнання результатів торгів недійсними; сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

Суд першої інстанції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц, зазначив, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, проте, у цій справі підстави для визнання прилюдних торгів недійсними відсутні.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху. На виконання вимог указаної ухвали ОСОБА_1 подав уточнену касаційну скаргу та усунув недоліки в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права. Вважає, суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1749цс15, від 06 травня 2016 року в справі № 3-242гс16, від 18 листопада 2015 року в справі № 6-1884цс15, від 12 жовтня 2016 року в справі № 6-1981цс16 та постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 639/7253/18. Зазначає, що звіт про оцінку майна від 14 листопада 2014 року, на підставі якого відбулася реалізація спірного майна на момент проведення торгів, втратив чинність, що призвело до порушення його прав, законних інтересів та реалізацію спірного майна за ціною, нижчою від ринкової вартості, що є підставою для визнання таких торгів недійсними. Просить суд врахувати те, що згідно звіту про незалежну оцінку від 16 вересня 2016 року ринкова вартість спірного майна становить 2 830 840 грн. Указує, що до лютого 2016 року в нього були об'єктивні обставини та поважні причини, що унеможливили звернення до суду за захистом своїх прав у межах позовної давності.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що на виконанні Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виданого 22 лютого 2011 Кіровським районним судом м. Кіровограда виконавчого листа № 2-964/11 про стягнення з позивача на користь ПАТ «Промінвестбанк» 2 263 528,85 грн заборгованості за кредитним договором.

15 березня 2013 державним виконавцем описано та арештовано нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , яка належала боржнику та перебувала в іпотеці ПАТ «Промінвестбанк».

Постановою державного виконавця від 04 вересня 2014 року для визначення вартості спірного майна призначено суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до висновку про ринкову вартість арештованого майна від 14 листопада 2014 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , становить 754 815 грн.

Фортечним відділом державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ в Кіровоградській області передано ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вищевказане майно для реалізації шляхом проведення електронних торгів.

21 травня 2015 року ДП «Інформаційний центр» проведено електронні торги з реалізації належної позивачу нежитлової будівлі, які не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

22 липня 2015 року після уцінки майна проведено повторні електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна, ціна продажу якого складала 732 170,55 грн, однак торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

24 вересня 2015 року після чергової уцінки майна проведено чергові електронні торги з реалізації спірної нежитлової будівлі, стартова ціна продажу якої склала 377 407,5 грн. Переможцем став ОСОБА_2 з ціновою пропозицією 384 955,65 грн, про що 08 жовтня 2015 року державний виконавець склав акт проведення торгів з реалізації нерухомого майна.

Суди встановили, що звіт складений 14 листопада 2014 року, майно передано на реалізацію у квітні 2015 року, тобто, на момент внесення інформації про лот у систему звіт про визначення вартості майна був дійсним.

У матеріалах виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_1 , про те, що 27 листопада 2014 року він отримав лист з повідомленням про опис та оцінку спірного майна в розмірі 754 815 грн, з якою він не погоджується.

У строк до 09 березня 2015 року відділом державної виконавчої служби запропоновано позивачу авансувати витрати на рецензування. Рецензування звіту не проведено.

У заяві від 19 травня 2015 року позивач зазначає розмір оцінки майна, що свідчить про його обізнаність про проведення електронних торгів.

Крім того, про дату і час проведення електронних торгів організатор торгів опублікував у газетах «Кіровоградська права» у номерах від 24 квітня 2015 року, 03 липня 2015 року, 01 вересня 2015 року та в газеті «Україна Центр» у номері від 30 квітня 2015 року. ПАТ «Промінвестбанк» долучено до матеріалів справи листа ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року, від 30 червня 2015 року та від 01 вересня 2015 року, які адресовані банку та позивачу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) вказано, що «Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом про ВП 1999, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16, вказано, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 607/13888/16-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено правовий висновок про те, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Згідно з частиною п`ятою статті 58 Закону № 606-XIV звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Передача майна на реалізацію» Порядку реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо строк чинності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги.

Суди встановили, що строк чинності звіту про оцінку майна закінчився після передачі об`єкта нерухомості на реалізацію, у зв`язку з чим повторна оцінка такого майна не проводиться і його вартість, яка визначена у звіті, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

За змістом частини п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку» не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.

Отже, вирішуючи питання про дотримання при проведенні торгів положень частини п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку», суди мають встановити, чи було письмово повідомлено, зокрема боржника про дату, час, місце проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення електронних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена, - це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Тому, окрім порушення норм закону при проведенні електронних торгів повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки не надав доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна, які могли вплинути на результати електронних торгів, тобто не довів порушення його прав і законних інтересів.

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1749цс15, від 06 травня 2016 року в справі № 3-242гс16, від 18 листопада 2015 року в справі № 6-1884цс15, від 12 жовтня 2016 року в справі № 6-1981цс16 та постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 639/7253/18, є безпідставним, оскільки суди вирішили спір, застосувавши норму права з урахуванням висновків, викладених у вказаних постановах.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на звіт про незалежну оцінку від 16 вересня 2016 року, за яким ринкова вартість спірного майна становить 2 830 840 грн, оскільки такий звіт не був предметом дослідження в суді першої інстанції.

Посилання на те, що до лютого 2016 року в нього були об`єктивні обставини та поважні причини, що унеможливили звернення до суду за захистом своїх прав у межах позовної давності, не беруться до уваги, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову через відсутність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними та недоведеність порушення вимог законодавства під час реалізації арештованого майна.

Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 січня 2021 року та на постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук