Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3341/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24.01.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леньо В.В.

за участю секретаря Казимірська Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, та Орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, та Орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.02.2020 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, НОК934452, реєстраційний номер 94, набуто у власність спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 м.кв., житловою - 52,5 м.кв., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2020 року, індексний номер витягу 200103908, номер запису про право власності 35465297.

Спадкодавець, як власник будинку, в свій час надав згоду на реєстрацію місця проживання відповідачів, оскільки останні були членами сім`ї сина власника будівлі, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьки позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , також померли, що підтверджується відповідними свідоцтвом про смерть.

Таким чином, відповідачі не являються ні нинішніми, ні колишніми членами сім`ї позивачки.

З 2017 року Відповідачі фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , в батьківському будинку ОСОБА_2 .

На даний час, в будинку за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживає.

Факт реєстрації місця проживання відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки позивачка має намір продати вказаний будинок.

А для оформлення купівлі-продажу необхідно зняти Відповідачів з реєстрації місця проживання в цьому будинку.

Між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, тому Відповідачі відмовляються знятися з реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що суду надала відповідну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 , яка дії в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи без їх участі та відзиву на позовну заяву суду не надали.

Третю особу - Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради та Орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи; але представник в судове засідання не прибув, клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надав.

Враховуючи наведене, суд, керуючись ст.280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Позивач Позивач, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.02.2020 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори, НОК934452, реєстраційний номер 94, набуто у власність спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею 72,7 м.кв., житловою - 52,5 м.кв., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2020 року, індексний номер витягу 200103908, номер запису про право власності 35465297.

Спадкодавець, як власник будинку, в свій час надав згоду на реєстрацію місця проживання відповідачів, оскільки останні були членами сім`ї сина власника будівлі, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 виданого повторно 14.05.2019 року Виноградівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області.

Батьки позивача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , також померли, що підтверджується відповідними свідоцтвом про смерть.

Таким чином, відповідачі не являються ні нинішніми, ні колишніми членами сім`ї позивачки, яка є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження та про шлюб позивачки.

З 2017 року Відповідачі фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , в батьківському будинку ОСОБА_2 .

Дані обставини підтверджуються довідкою Пийтерфолвівської сільської ради №01-30/909 від 07.07.2021 року.

Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.»

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стосовно позовної вимоги про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так як указаний будинок не є місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 , тому будинок не може бути і місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , яка проживає зі своєю матір`ю- відповідачкою у справі.З огляду на це відповідачі втратили право на користування будинком.

Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

На підставі п.8 Правил документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративні послуги".

Згідно з п. 26 зазначених Правил, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 13.02.2020 у позивача виникло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, що є чинним і сторонами не оспорюється.

Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але з 2017 року відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 13, 80, 81, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачами може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо