Справа № 426/8029/16-ц
Провадження № 22-ц/810/873/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 вересня 2021 року, ухваленого Сватівським районним судом Луганської області у складі: судді Реки А.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося із вказаним позовом до суду, який мотивувало тим, що 29 жовтня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» був укладений договір кредитної лінії № 202, зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про реструктуризацію № 1 від 30 травня 2014 року (далі кредитний договір).

Відповідно до п.п. 2.2-2.3.2. кредитного договору кредит надано у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на поповнення обігових коштів з остаточним терміном повернення не пізніше 28 квітня 2015 року. Позичальник зобов`язався не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. Максимальний ліміт кредитування становить 280 000,00 гривень.

Відповідно до п. 2.7. кредитного договору процентна ставка встановлена в розмірі 19,5 % річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному договором. Згідно п. 2.7.2. кредитного договору проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. За умовами кредитування, передбаченими п. 3.1.1. та п. 3.1.2. кредитного договору, банк проводить надання кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих позичальником або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням кредиту. Надання кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього договору здійснюється банком протягом 5 банківських днів після виконання позичальником усіх та кожної з умов надання договору та після надання банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах, а також заявки позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером позичальника.

В якості забезпечення виконання ТОВ «Медаком» своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року з ОСОБА_1 30.05.2014 року з ОСОБА_1 розірвано договір поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року, про що складено та підписано відповідний договір, тієї ж дати з ОСОБА_1 укладено новий договір поруки № 202/32 від 30.05.2014 року. З моменту підписання договору поруки ОСОБА_1 зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по зобов`язаннях, взятих на себе товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» згідно вищезазначеного кредитного договору.

Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме: не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 12.05.2016 року, в результаті невжиття позичальником та поручителем заходів щодо погашення простроченої заборгованості перед банком, існує заборгованість за договором кредитної лінії № 202 від 29.10.2013 року, яка складає 488353,08 грн, у тому числі: прострочений борг за кредитом в сумі 280000,00 грн; прострочені відсотки за кредитом з 07.07.2014 по 11.05.2016 в сумі 84806,14 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.04.2014 по 11.05.2016 в сумі 10831,73 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 07.07.2014 по 11.05.2016 в сумі 2147,53 грн; інфляційні втрати банку з грудня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 94032,00 грн; інфляційні втрати банку з вересня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 16535,68 грн.

Враховуючи, що вимога банку про усунення порушень за договором кредитної лінії залишена ОСОБА_1 без задоволення, заборгованість по кредиту не погашена, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 , який є солідарним боржником з ТОВ «Медаком», на користь Банку заборгованість у сумі 488353,08 грн та судовий збір у розмірі 7325,30 грн.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком» про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 202 від 29 жовтня 2013 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який є солідарним боржником з товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком», на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 202 від 29 жовтня 2013 року станом на 12.05.2016 в розмірі 488353,08 грн, у тому числі: прострочений борг за кредитом в сумі 280000,00 грн; прострочені відсотки по кредиту з 07.07.2014 по 11.05.2016 в сумі 84806,14 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.04.2014 по 11.05.2016 в сумі 10831,73 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 07.07.2014 по 11.05.2016 в сумі 2147,53 грн; інфляційні втрати банку з грудня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати кредиту в сумі 94032,00 грн; інфляційні втрати банку з вересня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 16535,68 грн. Вирішено судові витрати.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 19 січня 2021 року скасоване заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком» про стягнення заборгованості. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по даній цивільній справі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не є позичальником і за кредитним договором жодного разу грошових коштів не отримував, не підписував договір про розірвання договору поруки № 202/31 від 29.10.2013 року та договір поруки від 30.05.2014 року та за неможливості надати позивачем оригіналів банківських документів позбавлений можливості заявити клопотання про призначення почеркознавчих досліджень; вважає припиненою поруку за договором поруки № 202/21 від 29.10.2013, оскільки строк основного зобов`язання встановлено моментом пред`явлення вимоги, борг за кредитним договором обчислюється з 01 квітня 2014 року та позивач протягом одного року повинен був пред`явити позов до нього, а застереження, викладені в пункті 5.4. Договору поруки стосовно збільшення до трьох років строку позовної давності, не може стосуватися припинення поруки, оскільки право на позов у Банку виникло за спливом 5-денного строку з моменту отримання ОСОБА_1 письмового повідомлення про несплачену ТОВ «Медаком» суму по кредитному договору; натомість ТОВ «Медаком» або АТ «Ощадбанк» не зверталися до відповідача з жодним письмовим повідомленням про прострочення платежу за кредитним договором. Також зазначає про припинення поруки у зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя, а саме вважає, що додатковий договір про реструктуризацію № 1 від 30 травня 2014 року містить зобов`язання про збільшення обсягу відповідальності поручителя без одержання його згоди на такі дії з боку кредитора, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив Банк вказав, що згідно умов кредитного договору, банк проводить надання кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих позичальником або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, про що були надані виписки по рахунку позичальника; ОСОБА_1 відповідно до договору поруки № 202/31 від 29.10.2013 та договору поруки № 202/32 від 30.05.2014 є поручителем, а не позичальником та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; банком було підготовлено до відправки ОСОБА_1 на адресу його реєстрації в м. Луганську вимогу про усунення порушень за договором кредитної лінії за вих. № 60-09/88 від 29.05.2015, але відправка була неможлива, оскільки поштові відправлення до м. Луганська на даний час не здійснюються; щодо строку поруки, то згідно договору поруки № 202/32 від 30.05.2014 було змінено строк дії поруки до 30 років з моменту його підписання; банк позбавлений можливості надати суду оригінали договору поруки № 202/32 від 30.05.2014, додаткового договору про реструктуризацію № 1 від 30.05.2014 у зв`язку з тим, що вказані документи фактично знаходяться в приміщення філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в м. Луганську, де на даний час проходить операція об`єднаних сил.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який є солідарним боржником з товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком», на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 202 від 29 жовтня 2013 року станом на 12 травня 2016 року в розмірі 437016,90 грн. Вирішено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги відповідача з приводу порушення норм матеріального права є те, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття строку для припинення поруки та застосування позовної давності, і оскільки сторони не встановили строк дії поруки, то у відповідності до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України порука має бути припинена після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання; в договорі поруки сторони збільшили строк позовної давності до трьох років, а не строк дії поруки; тому помилковим є висновок суду про пред`явлення вимоги до поручителя в межах трирічного строку, установленого договором поруки № 202/31 від 29.10.2013, і що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими за невиконання боржником окремих зобов`язань за договором кредитної лінії № 202 від 29.10.2013 до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідних зобов`язань; вимога про усунення порушень № 60-09/88 від 29.05.2015 боржнику та поручителю не надсилалася; прострочення платежу позичальника виникло 31.03.2014, проте доказів вручення повідомлення відповідачу про порушення строків оплати в період з 01.04.2014 по 31.10.2014 (6-місячний строк) позивачем суду не надано; у зв`язку із непред`явленням позову до відповідача протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання; відповідач не отримував коштів за кредитним договором, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання умов кредитного договору щодо передання в заставу медичного обладнання, страхування заставленого майна, надання документів в підтвердження цільового призначення, надання дозволів відповідних органів (п.п. 2.5., 2.5.1.1., 2.5.1.3., 2.5.1.5.); судом не враховано принципу «суд знає закон» та не надано правової кваліфікації відносинам сторін з огляду на встановлені під час розгляду справи факти; з приводу порушень норм процесуального права скаржник погоджується із позицією суду про неприйняття до ваги в якості доказів копій договору поруки № 202/32 від 30.05.2014, укладеного між ЛОУ АТ «Ощадбанк», ТОВ «Медаком» та ОСОБА_1 , проте нез`ясованим залишилося питання про те, яким чином ці копії з`явилися у позивача, а факт одержання позики за кредитним договором не доведений позивачем належними та допустимими доказами, і судом проігноровано вимоги законодавства щодо доведення імовірної заборгованості при поданні позову; клопотання позивача від 22.01.2021 про долучення у якості доказів виписок по рахункам не містить поважних причин неподання учасником справи доказів у встановлений строк, і вказане порушення свідчить про ненадання доказів на підтвердження самого факту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06.09.2021 року без змін, оскільки кредитування позичальника проведено Банком у відповідності до умов кредитного договору в безготівковій формі, надані виписки підтверджують укладення кредитного договору та Договору поруки, а також існування договірних відносин між Банком та Відповідачем належними доказами; ОСОБА_1 є поручителем, а не позичальником, і гроші мав отримувати лише позичальник, а поручитель поручався за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань; наявність договірних відносин між Банком та позичальником підтверджено рішенням Господарського суду Луганської області від 15.04.2019 у справі № 913/25/19, а обізнаність відповідача про існування Договорів поруки та про реструктуризацію від 30.05.2014 підтверджено особистими підписами відповідача в них; неможливість Банку надати суду оригінали договорів поруки від 30.05.2014, додаткового договору про реструктуризацію від 30.05.2014 обумовлена знаходженням вказаних документів в населеному пункті, де наразі здійснюється АТО, згодом ООС.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В. склад колегії суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 29 жовтня 2021 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 03 грудня 2021 року замінено суддю Карташова О.Ю. на суддю Кострицького В.В. у зв`язку із перебуванням першого на лікарняному. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 23 грудня 2021 року о 10-й год. 23 грудня 2021 року судовий розгляд відкладено на 13.45 год. 18 січня 2022 року у зв`язку із надходженням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Кучеров І.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача адвокат Гребенар О.В. апеляційну скаргу не визнав та підтримав відзив на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» був укладений договір кредитної лінії № 202. У відповідності до положень кредитного договору банк надав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на поповнення обігових коштів з остаточним терміном повернення не пізніше 28 жовтня 2014 року. Позичальник зобов`язався не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоді діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. Максимальний ліміт кредитування становить 400000 гривень (а.с. 11-18 т. 1).

В якості забезпечення виконання ТОВ «Медаком» своїх зобов`язань за кредитним договором між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» укладено договір поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року (а.с. 19-20 т. 1).

30 травня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» укладено додатковий договір про реструктуризацію № 1 до договору кредитної ліній № 202 від 29.10.2013 року, згідно якого було викладено п.п. 2.2., 2.3., 2.3.2. п. 2 Договору в новій редакції, а саме визначено остаточний термін повернення не пізніше 28 квітня 2015 року, сторони погодили суму максимального ліміту кредитування в розмірі 280000 гривень та погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з новим графіком (а.с 18 т. 1).

30 травня 2014 року розірвано договір поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року, та тієї ж дати укладено новий договір поруки № 202/32 від 30.05.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по зобов`язаннях, взятих на себе товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» згідно кредитного договору (а.с. 19-29 т. 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із обов`язку відповідача ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року в якості забезпечення виконання ТОВ «Медаком» своїх зобов`язань за кредитним договором № 202 від 29 жовтня 2013 року нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання останнім своїх зобов`язань, зі строком дії поруки три роки, протягом яких позивач звернувся до суду із теперішнім позовом, що є підставою для задоволення позову в частині окремих зобов`язань за договором кредитної лінії № 202 до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідних зобов`язань, загалом на суму 437016,90 грн (прострочений борг за кредитом в сумі 280000,00 грн, прострочені відсотки по кредиту з 07.07.2014 по 11.05.2016 33469,96 грн, три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.04.2014 по 11.05.2016 - 10831,73 грн, три проценти річних за прострочення сплати відсотків за кредитом з 07.07.2014 по 11.05.2016 - 2147,53 грн, інфляційні втрати банку з грудня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати кредиту - 94032,00 грн, інфляційні втрати банку з вересня 2014 по квітень 2016 року за прострочення сплати відсотків за кредитом в сумі 16535,68 грн), та припиненням права кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойки після закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги до позичальника вимог згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України, тобто після 28.04.2015 року.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1040 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Факт невиконання позичальником третьою особою по справі ТОВ «Медаком» зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений Договором кредитної лінії № 202 від 29.10.2013, із змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором про реструктуризацію № 1 від 30.05.2014, встановлено рішенням Господарського суду Луганської області у справі № 913/409/15 від 11.08.2015, що набрало законної сили, яким позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медаком" про стягнення кредитної заборгованості та внесення змін до п. 2.2 кредитного договору задоволено частково та стягнуто заборгованість станом на червень 2015, що складається з простроченого боргу по кредиту в сумі 280000,00 грн, строкових відсотків по кредиту - 2543,01 грн, прострочених відсотків по кредиту 33469,98 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту 4083,62 грн, пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту в сумі 727, 51 грн, інфляційних втрат по простроченому боргу 113262,00 грн, інфляційних втрат по прострочених відсотках 19786,18 грн, 3% річних по простроченому основному боргу 3235,07 грн, 3% річних по прострочених відсотках 602,93 грн, та внесено зміни до пункту 2.2. договору кредитної лінії від 29.10.2013 № 202 щодо строку його виконання, а саме: визначено строк виконання договору кредитної лінії № 202 від 29.10.2013 моментом набрання чинності рішенням суду про зміну кредитного договору.

Рішення Господарського суду Луганської області у справі № 913/409/15 від 11.08.2015 набрало законної сили 25.08.2015 (а.с. 188-197 т. 1).

Тому цей факт не підлягає доказуванню у відповідності до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України як встановлений при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини (Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Медаком»).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частина 2 ст. 554 ЦК України встановлює, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором.

Наведеному відповідає п. 2.2. Договору поруки від 30.05.2014, згідно якого Поручитель ОСОБА_1 відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і Боржник ТОВ «Медаком», в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Згідно зі ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності з п. 10.3.1., 10.3.2. Договору поруки дія поруки за цим Договором для цілей застосування та в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України становить 30 років з моменту підписання цього договору. Порука за цим договором припиняється закінченням строку, вказаного в п.10.3.1. Договору, або з моменту повного виконання зобов`язання за Кредитним договором.

Обставини дії поруки протягом зазначеного строку з огляду на підписання відповідачем ОСОБА_1 як поручителем договору про розірвання договору поруки № 202/31 від 29.10.2013 та договору поруки від 30.05.2014 також встановлені рішенням Господарського суду Луганської області у справі № 913/409/15 від 11.08.2015 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медаком», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що набрало законної сили.

Оскільки ОСОБА_1 брав участь у наведеній справі у якості відповідача, то у відповідності до вимог частини 5 статті 82 ЦПК України такі обставини як встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду іншої справи.

Тому доводи апеляційної скарги про припинення поруки ОСОБА_1 за кредитним договором у відповідності до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є прострочення платежу позичальника 31.03.2014, є помилковими та не ґрунтуються на матеріалах справи та на вимогах закону.

Для правильного вирішення справи не має значення належне надісланні вимоги про усунення порушень № 60-09/88 від 29.05.2015 боржнику та поручителю та наявність або відсутність доказів вручення повідомлення відповідачу про порушення строків оплати в період з 01.04.2014 по 31.10.2014 (6-місячний строк), оскільки зміст розділу 3-го розділу "Порядок виконання договору" Договору поруки від 30.05.2014 свідчить про право Кредитора вимагати виконання зобов`язання за Кредитним договором у разі повного або часткового невиконання (неналежного вкионання) Боржником Зобов`язання як шляхом надіслання Вимоги, так і без такого надіслання (п.п. 3.2.2.-3.2.4).

Посилання скаржника на помилкове ототожнення судом поняття строку для припинення поруки та застосування позовної давності, і оскільки сторони не встановили строк дії поруки, то він є таким, що становить 6 місяців, не заслуговують на увагу, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є саме встановлення судовим рішенням, що набрало законної сили, обставин дії поруки ОСОБА_1 протягом 30 років відповідно до умов договору поруки.

З огляду на це є помилковими висновки суду про те, що неподання позивачем оригіналів договору від 30 травня 2014 року про розірвання договору поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року та договору поруки № 202/32 від 30 травня 2014 року на виконання ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 25 лютого 2021 року за клопотанням відповідача позбавляє ОСОБА_1 спростувати підписання ним цих договорів, права довести обґрунтованість доводів щодо неукладення та непідписання ним таких договорів, і за умови відсутності інших доказів, крім копій спірних договорів, позивачем не доведено укладення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» у встановленому законом порядку договору від 30 травня 2014 року про розірвання договору поруки № 202/31 від 29 жовтня 2013 року та договору поруки № 202/32 від 30 травня 2014 року.

Крім того, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказані презумпція правочинів відповідачем не спростовано, і за таких обставин висновок суду про взяття до уваги лише тих доказів, які визнаються відповідачем ОСОБА_1 , та невзяття наданих позивачем копій договорів, які не визнано нечинними та не спростовано, є помилковим.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано докази на обґрунтування своїх позовних вимог, натомість, відповідачем не спростовано вказані докази, жодного належного доказу з приводу недійсності наданих позивачем правочинів з огляду на змагальність сторін у цивільному процесі не надано.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

У контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що поведінка відповідача ОСОБА_1 в частині заперечення факту підписання ним договору про розірвання договору поруки № 202/31 від 29.10.2013 та договору поруки від 30.05.2014 лише з підстав неможливості банку надати оригінали первинних документів, які залишилися на тимчасово окупованій території України, не відповідає стандарту добросовісної поведінки учасника цивільних правовідносин, оскільки сам відповідач не оскаржував рішення господарського суду Луганської області від 15.04.2019, яким встановлені такі обставини щодо відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував коштів за кредитним договором, є помилковими з огляду на поручительство як забезпечувальний характер позичальника за кредитним договором, у спірних правовідносинах відповідач не є позичальником і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України), у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Щодо посилань скаржника на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами виконання умов кредитного договору щодо передання в заставу медичного обладнання, страхування заставленого майна, надання документів в підтвердження цільового призначення, надання дозволів відповідних органів (п.п. 2.5., 2.5.1.1., 2.5.1.3., 2.5.1.5.), то колегія суддів зазначає, що правом кредитора є пред`явлення позову до позичальника, або до позичальника та поручителя як солідарних боржників за кредитним договором, так само і черговість звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості тощо.

Факт одержання позики за кредитним договором позичальником ТОВ «Медаком» доведений рішенням Господарського суду Луганської області у справі № 913/409/15 від 11.08.2015, що є належним та допустимим доказом, а розмір заборгованості, визначеної позивачем за теперішнім позовом, відповідачем не спростований контррозрахунком.

Встановлення судовим рішенням, що набрало законної сили, зокрема, рішенням Господарського суду Луганської області у справі № 913/409/15 від 11.08.2015 про стягнення з ТОВ «Медаком» заборгованості за кредитом, у тому разі і заборгованості за кредитом у сумі 280000 грн, строкових відсотків по кредиту, інфляційних втрат по простроченому основному боргу за період 03.11.2014-17.06.2015, інфляційних втрат по прострочених відсотках за період 06.08.2014-17.06.2015, 3% річних по простроченому основному боргу за період 01.04.2014-30.04.2014, 3% річних по простроченому основному боргу за період 05.05.2014-30.05.2014, свідчить про порушення прав позивача як кредитора, за захистом яких він звернувся та про помилковість доводів апеляційної скарги про ненадання доказів ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» факту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач.

Проте, вирішуючи питання про наявну заборгованість, про стягнення якої позивач звернувся до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати відсотки за договором позики, то після 28.04.2015 року позивач не міг нараховувати відсотки, тому з відповідача підлягають стягненню прострочені відсотки по кредиту за період з 07.07.2014 по 28.04.2015 в сумі 33469,96 грн.

Незважаючи на те, що рішенням Господарського суду Луганської області від 15 квітня 2019 року у справі № 913/25/19 з відповідачів як солідарних боржників стягнуто заборгованість і по відсотках поза межами дії кредитного договору, проте, колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги, не може погіршити становище скаржника.

Внаслідок помилкової оцінки скаржником правовідносин сторін є таким, що не заслуговує на увагу, і довід апеляційної скарги про неврахування судом принципу «суд знає закон» та про ненадання судом правової кваліфікації відносинам сторін з огляду на встановлені під час розгляду справи факти, оскільки судом вірно зроблено висновок про обов`язок відповідача як поручителя солідарно відповідати за належне виконання позичальником ТОВ «Медаком» зобов`язань за кредитним договором.

Посилання скаржника на нез`ясування судом питання про те, яким чином у позивача з`явилися виписки по рахунках, про залучення яких він подавав клопотання 22.01.2021, і без надання поважних причин неподання учасником справи доказів у встановлений строк, не заслуговують на увагу, оскільки вказані докази надані Банком після скасування заочного рішення по справі та призначення розгляду справи за правилами загального провадження у грудні 2020 року, а Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» під час укладення договорів знаходилося на тимчасово окупованій території.

Позивачем хоча і не наведено виняткових обставин, які б унеможливлювали подання ним доказів до суду першої інстанції разом із першою заявою по суті справи, проте, виходячи з пріоритетності принципу «процесуальної рівності сторін», та враховуючи їх значення для правильного вирішення справи, судом вірно прийнято додаткові надані Банком докази щодо розрахунку заборгованості та судове рішення.

Суд хоча і прийняв правильне по суті рішення про часткове задоволення позову, проте неправильно застосував норми матеріального права, зробивши помилкові висновки щодо строку дії поруки ОСОБА_1 , що відповідно до вимог п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Щодо судових витрат, то вони не підлягають перерозподілу у зв`язку із прийняттям судом правильного по суті рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 вересня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 21 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: