Справа № 946/2363/21
Провадження № 2/946/471/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в заочному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позов, яким просили визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від частки житловго будинку від 09.12.2010 року, посвідченного привтаним нотарусом Ізмаїлського міського нотарілаьного округу Єфимовою Т.І. та договору дарування будинку від 13.07.2002 року посвідченого привтаним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І.
Відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, з 2003 року відповідач за вказаною адресою не проживає і місце його знаходження на даний час невідоме.
До теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 не знятий з реєстрації за вищезазначеною адресою, що позбовляє позивачів можливості, як власників в повній мірі користуватися розпоряджатися та володіти своїм майном, а також позбавляє права позивачів на отрмання субсидії.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.
Згідно адресної довідки наданої відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 судові засідання, яке призначались на 18.11.2021 року, 16.12.2021 року, 27.01.2022 року, 10.03.2022 року та на 18.05.2022 року відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме за адресою його місця реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2022 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та справу призначеного до судового розгляду в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2022 року ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням вирішити на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 27.05.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. зареєстрований в реєстрі за № 1772.
Також, ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування будинку від 13.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. в реєстрі за № 5204, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 44б-92 від 23.08.2002 року.
Згідно будинкової книги на вищезазначений житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 з 02.06.2003 року зареєстрований за зазначеною адресою, що також підтверджено довідкою, наданою відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 05.07.2021 року
Як зазначають позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові, ОСОБА_3 не проживає в вищезазначеному будинку з 2003 року, житлом не користується, йогоречей чи майна в будинку немає.
У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 вони не можуть користуватися у повній мірі своїм майном, чим порушуються права позивачів.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди.
Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.
В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрацією встановлюється офіційне місце проживання особи.
Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідача відсутні, своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який утримує позивач, відповідач створює перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України.
Викладене не суперечить нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення цих прав особи.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не будучи власником житлового будинку, що розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , залишається зареєстрованим в ньому, при цьому не проживає у будинку, що належить на праві власності позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику позивачам та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про втрату права на житло підлягають задоволенню.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити, та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,оскільки позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 25.12.2001 року, РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ізмаїльським РВ ГУДМС України в одеській області від 19.02.2015 року, РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст заочного рішення складено 26 травня 2022 року.

Суддя: О.О.Бурнусус