Справа № 190/26/22
Провадження №2/190/129/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року м.П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Фирса Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до П`ятихатського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до П`ятихатського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, вказуючи, що згідно інформації про державну реєстрацію обтяжень номер запису про обтяження 24109301 від 19.07.2006 року державним реєстратором виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області Ліб Н.С. на підставі постанови П`ятихатської державної виконавчої служби АА № 443170 від 20.06.2006 року було накладено арешт на все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Проте, що на належне їй майно було накладено арешт дізналась, коли мала намір передати майно у заставу з метою отримання кредиту. В серпні 2020 року звернулась до П`ятихатського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту, проте їй було відмовлено з посиланням на те, що у них на виконанні будь-які виконавчі провадження, за якими боржником є ОСОБА_1 відсутні.

У зв`язку з чим просить зобов`язати П`ятихатський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з усього належного їй майна.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України також визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, кожній особі гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав.

У той же час закріплене в законі право на доступ до суду не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Зокрема, гарантоване ст. 55 Конституції України право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Так, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав та інтересів здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 57 Закону України"Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснено, що в разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження".

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

Як вбачається зі змісту позовної заяви арешт на майно позивача було накладено на підставі постанови П`ятихатської державної виконавчої служби АА № 443170 від 20.06.2006 року, тобто позивач є стороною виконавчого провадження. Безпосередньо позовні вимоги до стягувача як особи, в інтересах якої накладено арешт, не заявляються.

Між тим, враховуючи, що арешт накладений на майно державним виконавцем з метою забезпечення примусового виконання рішення суду, позивач не може пред`являти позов до державної виконавчої служби, адже у судовому процесі вона є боржником і законом для неї встановлений інший порядок вирішення питання про зняття арешту з майна, а саме шляхом оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі № 712/12136/18, згідно з якою коли арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, то вона не може виступати позивачем у справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогічний за змістом висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, а також у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 544/394/18, від 29 липня 2020 року у справі №161/3171/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19, від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19.

Крім того, відповідно до позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким іншим не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про цивільне право на це майно, а стосується зняття/незняття органом державної виконавчої служби арешту, накладеного під час виконавчого провадження в інтересах стягувача.

Статтею 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, тому її вимоги до П`ятихатського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не підлягають вирішенню у позовному провадженні, оскільки законом передбачено інші форму та зміст звернення й порядок оскарження дій та рішень виконавця.

Керуючись ст.ст. 10, 19, 186, 447, 353-355 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а:

У відкритті провадження по цивільній справі № 190/26/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до П`ятихатського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку визначеному Розділом VII ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцятиднів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Фирса