Справа № 201/201/22
Провадження № 2/201/1433/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергостандарт» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом ТОВ «Укренергостандарт» про стягнення невиплаченої заробітної плати (а.с. 1).

Ухвалою судді від 17.01.2022р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 274, ст. 279 ЦПК України (а.с. 8).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому відповідачем не сплачена заробітна плата за листопад 2021 року в сумі 20025,00 грн. (20025,00 грн. та сума боргу по заробітної платі за листопад 2021 року. Факт того, що він працював у відповідача підтверджується пропуском № 002ЕА14А.

На підстав викладеного, просив стягнути заробітну плату в сумі 20025,00 грн.

Також наполягав на витребуванні від відповідача відомостей про виплачену заробітну плату і суму заборгованості.

Відповідач ТОВ «Укренергостандарт», якому направлена була копія ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками (а.с. 8-10) позовні вимоги не визнав. 23.02.2022р. представник відповідача директор Чуприна В.Ю. (діє на підставі відомостей з ЄДРЮОФОПГФ - а.с. 6) надав відзив на позовну заяву (а.с. 11-15), у якому зазначив, що ТОВ «Укренергостандарт» не погоджується з обставинами, викладеними у позові. 13.10.2021р. між ТОВ «Укренергостандарт» (замовник) і ОСОБА_1 (підрядчик) укладено договір підряду, відповідно до умов якого підрядчик взяв на себе зобов`язання виготовити щити покрівлі та огородження покрівлі, а замовник мав оплатити виконану роботу. Проте, у зв`язку з тим, що підрядчик порушив умови договору та не надав акт виконаних робіт, договір було розірвано у порядку п. 5.2, 5.3 Договору.

Ці факти підтверджені під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці, проведений Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, за результатом якого було складено акт від 31.01.2022р. №24/4.1-1041.

ОСОБА_1 не входив до штату товариства, не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, не мав будь-якого підпорядкування посадовим особам відповідача, жодний облік його робочого часу ТОВ «Укренергостандарт» не здійснювало. Договір не містить положень щодо обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. Більше того, ТОВ «Укреиергостандарт» було замовлено роботи, які ОСОБА_1 виконував на власний розсуд. Оплата за виконані роботи визначена за конкретний обсяг робіт, передбачених договором, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Укладений цивільно-правовий договір з ОСОБА_1 не визнаний недійсним в судовому порядку, не має ознак нікчемного або удаваного правочину, отже немає підстав для висновків про наявність фактичних трудових відносин.

Оскільки, позивач у спірний період роботи заяву про прийняття на роботу не писав, трудову книжку на підприємство не надавав, і наказ про прийняття на роботу відповідачем не видавався, це свідчить обізнаність позивача про виконання робіт на умовах цивільно- правового підряду та відсутність правових підстав для виплати заробітної плати.

У зв`язку з вищевикладеним, просив відмовити задоволенні позовних вимог.

Позивач станом на момент розгляду справи правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами законодавства, суддя установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як вказує відповідач, 13.10.2021р. між ТОВ «Укренергостандарт» (як замовником) і ОСОБА_1 (як підрядником) укладено договір підряду, відповідно до умов якого підрядчик взяв на себе зобов`язання виготовити щити покрівлі та огородження покрівлі, а замовник мав оплатити виконану роботу.

Проте, у зв`язку з тим, що підрядчик порушив умови договору та не надав акт виконаних робіт, договір було розірвано у порядку п. 5.2, 5.3 Договору.

Як видно із Акта від 31.01.2022р. №24/4.1-1041, складеного за результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці, проведеного Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, під час перевірки встановлено, що на підставі цивільно-правового договору ЦПД № 15/14С від 13.10.2021р., укладеного між ТОВ «Укренергостандарт» (далі - замовник) та ОСОБА_1 (слюсар- ремонтник) (далі - виконавець), виконавець брав на себе зобов`язання виконати роботу з виготовлення щитів покрівлі та огороджень покрівлі на території м. Маріуполь, територія заводу ПрАТ ім. Ілліча), з використанням матеріалів замовника.

Виконавець не надав акти прийому-передачі виконаних робіт, у зв`язку з чим договір цивільно-правового характеру № 15/14С від 13.10.2021р. розірвано в односторонньому порядку, відповідно до п. 5.2 та 5.3 такого договору.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо застосування трудових договорів та договорів підряду» від 26.12.2003р. № 06/1-4/200 «цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Отже, цивільно-правовий договір № 15/14С від 13.10.2021р., укладений між ТОВ «Укренергостандарт» та громадянином України ОСОБА_1 , регулюється ЦК України, та його розгляд знаходиться за межами повноважень Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі статтею 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи) держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Визначення трудового договору міститься у ч. 1 ст. 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, a у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у разі, коли особа стверджує про наявність трудових відносин, вона має надати докази, зокрема: копію заяви з проханням прийняти її на роботу; копію наказу про прийняття на роботу; копію наказу про звільнення з роботи; копію трудової книжки як доказ трудового стажу, докази наявності і ознайомлення працівника з його посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та інші.

Проте, такі докази відсутні в матеріалах справи.

Більш того, представленими відповідачем доказами підтверджено , що із ОСОБА_1 був укладений цивільно-правовий договір договір підряду.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Обов`язок підрядника виконати роботу або виконавця надати послугу на свій ризик говорить про те, що він не може відмовитися від прийняття на себе певних негативних наслідків, що виникають при виконанні підрядних робіт.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання кінцевих результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ч. 1 ст. 854 ЦК України замовник виплачує належну підрядчику суму за результатами виконаної роботи. Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

З аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28)07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Виконавці робіт не включаються до штату підприємства для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, за умовою договору йому не гарантувалась заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.10.2021р. у справі № 824/825/18-а.

З аналізу наведених норм Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

У постанові від 04.07.2018 у справі № №820/1432/17 Верховний Суд зробив правовий висновок основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №820/1432/17, від 06.03.2019р. у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019р. у справі №815/954/18, від 02.02.2021р. у справі №0540/5987/18-а, від 03.03.2020р. у справі №1540/3913/18, від 20.08.2020р. у справі № 1540/4109/18 та від 03.11.2020р. у справі № 807/1457/16.

За приписами статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про виконання робіт, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про виконання робіт не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним кодексом України. При цьому у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові від 26.05.2020р. у справі №160/5315/19.

Як вказує позивач, ОСОБА_1 не входив до штату товариства, не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, не мав будь-якого підпорядкування посадовим особам відповідача, жодний облік його робочого часу ТОВ «Укреиергостандарт» не здійснювало. Договір не містить положень щодо обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. ТОВ «Укренергостандарт» було замовлено роботи, які ОСОБА_1 виконував на власний розсуд. Оплата за виконані роботи визначена за конкретний обсяг робіт, передбачених договором, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Наданий позивачем пропуском № 002ЕА14А (а.с. 3) не є належним доказом перебування із ТОВ «Укренергостандарт» саме у трудових відносинах.

Оскільки, позивач не перебував у трудових відносинах із відповідачем, то його вимоги про стягнення заробітної плати є неналежним способом захисту права. Тому вимоги позивача про стягнення заробітної плати в сумі 20025,00 грн. задоволенню не підлягають.

Віршуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 141, 259, 263 - 265, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергостандарт» про стягнення невиплаченої заробітної плати - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Наумова О.С.