Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2023/19 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №293/2023/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 ,

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року, яке постановлене під головуванням судді Бруховського Є.Б. у смт.Черняхів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило станом на 15 липня 2019 року стягнути заборгованість у сумі 19 096,49 грн, яка складається із: тіла кредиту - 11 572,83 грн., простроченого тіла кредиту - 5 547,56 грн, процентів за користування кредитом - 590,55 грн, штрафу: 500 грн. (фіксованої частини) та 885,55 грн. (процентної складової).

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала заяву-анкету від 07 грудня 2015 року №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до бажання, відповідачу відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт. Розмір кредитного ліміту становив 2 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі. Проте, відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року позов банка задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у сумі 19 096,49 грн., яка складається із: тіла кредиту - 11 572,83 грн, простроченого тіла кредиту - 5 547,56 грн, процентів за користування кредитом - 590,55 грн, штрафу: 500 грн. (фіксованої частини) та 885,55 грн. (процентної складової). Вирішено питання судового збору.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку зазначені лише анкетні відомості відповідача. Анкета-заява не містить інформації про розмір кредитного ліміту, процентної ставки за користування кредитом, штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань та будь-яких інших істотних умов кредитного договору. Банк просить стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 11 572,83 грн. та за простроченим тілом - 5 547,56 грн., хоча відповідач не виконала своїх зобов`язання щодо неповернення тіла кредиту в розмірі 2 000 грн., а тому вимоги про повернення тіла кредиту понад суму, яка нібито надана у користування, є безпідставними. Отримання коштів із кредитної картки понад кредитний ліміт є можливим за умови виникнення технічного збою в роботі банку, але позовна заява не містить викладу обставин, що за кредитною карткою виник несанкціонований овердрафт на суму 17 120,39 грн. Кредитний ліміт змінювався лише з 1 700 до 2 000 грн. Окрім того, висновки суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг і тарифи банку погоджувалися з ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не містять підтверджень того, що саме з ними відповідач ознайомилася і погодилася, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки. Роздруківка із сайту банку не є належним доказом, оскільки цей доказ повність залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та не спростовано позивачем при розгляді справи. Твердження банку про те, що відповідач не здійснювала повернення коштів суперечить наданому банком розрахунку заборгованості, згідно з яким ОСОБА_1 повернула банку 49 079,28 грн. тіла кредиту та 2 482,25 грн. простроченого тіла кредиту, а тому, на переконання скаржника, вимоги банку в повному обсязі є безпідставними та необґрунтованими.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача до суду не з`явився. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.9). 02 лютого 2018 року відповідач уклала шлюб та її прізвище після реєстрації шлюбу змінилося на « ОСОБА_1 » (а.с.56).

Із змісту анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 згодна із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Також відповідач підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання послуг.

За положеннями частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за тілом кредиту, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до вказаної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За таких обставин, виписка з рахунку є належним доказом щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами у справі, які надані на засадах змагальності банком, про що неодноразово зазначав Верховний Суд (постанова від 16 вересня 2020 року в справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, від 13 жовтня 2021 року в справі №209/3046/20, від 22 вересня 2021 року в справі №128/2267/20-ц тощо).

Так, окрім розрахунку заборгованості, у підтвердження вимог, банк надав виписки про рух коштів із рахунків, які мають статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначені виписки є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у них зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, які відповідачем належними доказами не спростовані (а.с.66-72,81-86).

Окрім того, із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банк надав наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до вересня 2020 року, № НОМЕР_2 із терміном дії до лютого 2021 року (а.с.88).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_1 , у якій відображено зміну кредитного ліміту в період із 26 червня 2017 року по 02 серпня 2018 року. Так, станом на 26 червня 2017 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 1 700 грн., станом на 06 вересня 2017 року зменшився до 925,52 грн., на 07 вересня 2017 року мав значення на рівні 1 925,52 грн., а 13 жовтня 2017 року кредитний ліміт становив 2 000 грн. (а.с.87).

Досліджений розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що станом на 15 липня 2019 року заборгованість за тілом кредиту становить 11 572,83 грн., а за простроченим тілом кредиту - 5 547,56 грн. Разом із тим, належних чи допустимих доказів на спростування розміру заборгованості за тілом кредиту суду не надано, а внесення відповідачем коштів на погашення кредитної заборгованості, сума яких неодноразово перевищувала кредитний ліміт у 2 000 грн, зайвий раз підтверджує, що розмір кредитування перевищував 2 000 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення тіло кредиту, яке позивач надав відповідачу, а остання його не повернула. Доводи апеляційної скарги з приводу тіла кредиту грунтуються на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Укладений між сторонами кредитний договір від 07 грудня 2015 року у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним). Ураховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку останньою банку не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляцій суд доходить висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді тіла та простроченого тіла кредиту в сумі 17 120,39 грн.

Отже, оскільки ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконувала, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку повністю не повернула, що свідчить про грубе порушення прав банку, то права АТ КБ «ПриватБанк» щодо тіла кредиту належить захистити у судовому порядку та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в сумі 11 572,83 грн. та за простроченим тілом кредиту - 5 547,56 грн. станом на 15 липня 2019 року.

У підтвердження сум нарахованих процентів за користування кредитом та штрафу банк надав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold»; і Умов та Правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, тобто відповідача ОСОБА_1 (а.с.10-27,93-107).

Отже, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяги з Тарифів і Умов та Правил розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили відповідні базові процентні ставки за користування кредитом у певний час, порядок нарахування процентів за користування кредитом та умови відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту або процентів.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пільговий період, базову процентну ставку в місяць, відповідальність за неналежне виконання умов договору (штраф), не можна вважати витяги з Тарифів і з Умов та Правил складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентів за користування кредитом та відповідальності за неналежне виконання умов договору (штрафу) не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах із Тарифів, Умов та Правил, як невід`ємну складову частину змісту договірних зобов`язань.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що банк не довів належними та допустимими доказами суму процентів за користування кредитом, а також - штрафу, а тому помилково стягнув ці складові заборгованості. Отже, апеляційний суд відмовляє банку в стягненні з відповідача на його користь процентів за користування кредитом у сумі 590,55 грн, а також штрафу: 500 грн. його фіксованої частини та 885,55 грн. - процентної складової. У решті позов задовольняється.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до положень ст.376 ЦПК України тягне скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позов кредитора задовольняється частково та стягується з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» станом на 15 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2015 року в сумі 17 120,39 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 11 572,83 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 547,56 грн. У задоволенні решти позову (стягненні процентів за користування кредитом та штрафу) відмовляється.

Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, вимоги позивача задоволені на 90%, а тому на його користь належить стягнути з відповідача судовий збір за подання позову до суду в сумі 1728,90 грн (1921*90:100). Судовий збір, понесений відповідачем за подання апеляційної скарги, позивач має відшкодувати у сумі 288,15 грн (2 881,50*10:100), оскільки банку на 10% відмовлено у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського 1-Д, ) станом на 15 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2015 року в сумі 17 120 грн. 39 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 11 572 грн. 83 коп. та заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 547 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 728 грн. 90 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 288 грн. 15 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: