Справа № 595/1812/21
Провадження № 2/595/58/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022

Бучацький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Пастушака І.Д.

представника позивача адвоката Федорончука А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бучач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Федорончук А.В., звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просить стягнути з останнього на його користь страхове відшкодування у розмірі 100000 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначає, що 28.01.2019 між Західною дирекцією ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено Договір страхування (поліс №АМ/5396748 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, строк дії якого з 29.01.2019 по 28.04.2019. 02.02.2019 о 01 год. 30 хв. за його участі та участі ОСОБА_2 трапилась ДТП, внаслідок якої транспортному засобу, яким керував він, ОСОБА_1 , автомобілю BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 , було заподіяно майнову шкоду. Зазначає, що він із ОСОБА_2 виконали усі дії, необхідні для здійснення ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхового відшкодування, а також сприяли страховику у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: 02.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування; 05.02.2019 подано страховику повідомлення про ДТП; 06.02.2019 у його присутності та представника страховика ОСОБА_3 складено акт огляду транспортного засобу. Вказує, що 20.02.2019 постановою суду у справі № 595/272/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають. У матеріалах страхової справи №ОЦ/040/000/19/0052 містяться документи, які підтверджують факт заподіяння збитків та їх розмір, а саме акт огляду т/з потерпілого, фото пошкодженого т/з та ремонтна калькуляція №1182_А від 21.02.2019 автомобіля ВMW 520 д.н.з. НОМЕР_1 . Зокрема, згідно ремонтної калькуляції № 1182_А від 21.02.2019, ремонт т/з без ПДВ складає 101 187,47 грн (вартість ремонту з ПДВ - 121 424,96 грн), де вартість робіт становить - 7 375,00 грн, фарбування - 16 853,96 грн та вартість запасних частин - 76 958,51 грн. 06.03.2019 він звернувся до ФОП ОСОБА_4 для огляду та визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якого складено Рахунок-фактуру, в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу без ПДВ становить - 106 877,68 грн (вартість ремонту з ПДВ - 128 253, 22 грн). 18.03.2019 страховиком складено Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, відповідно до якого страховик та ОСОБА_1 досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 47 000 грн. У відповіді на адвокатський запит від 01.10.2021 за № 8159/18 ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» зазначає, що даний Протокол був лише проектом та не підписувався з боку Страховика, відповідно вказаний протокол, як документ, не набрав чинності, тому не додавався до матеріалів страхової справи. Проте даний проект протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування був складений страховою компанією під час розслідування події, що містила ознаки страхового випадку і в ньому попередньо була визначена сума в розмірі 47 000, 00 грн як страхове відшкодування. Таким чином, страхова компанія мала намір у випадку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, здійснити таке відшкодування, проте, в червні 2019 йому від страховика надійшов лист-повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що заявлена подія не є страховим випадком. Відмова мотивована тим, що транспортний засіб AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ввезений на митну територію України 07.11.2018 у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до одного року під керуванням громадянина Stalec ОСОБА_5 , з чого страховик робить висновок про те, що він на час настання ДТП не був правомірним користувачем даного транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована, а тому, в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» як страховика, відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування. На його думку, така відмова є безпідставною та неправомірною, оскільки подію, яка відбулася, слід вважати страховим випадком з огляду на наступне: у матеріалах страхової справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_2 , на час настання ДТП був неправомірним користувачем т/з, у зв`язку з чим не міг бути страхувальником згідно з Полісом № АМ/5396748 від 28.01.2019. Під час розслідування події, ні страховою компанією, ні поліцією не було встановлено, що у нього на момент вчинення ДТП були відсутні документи, що підтверджують правомірне користування ним транспортним засобом. Так, у Довідці про ДТП зазначено, що він є індивідуальним власником, який має право керування транспортним засобом. Окрім того, факт керування т/з третьою особою в певний момент часу не спростовує обставини ввезення автомобіля для власних потреб іншою особою. Посилання ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на п.5 ст.380 МК України є необґрунтованим і не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин. Звертає увагу, що недійсним договір страхування не визнавався. Крім того, при укладенні договору ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», не перевіривши правомірність володіння автомобілем AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_2 , добровільно забезпечило даний автомобіль, який мав реєстрацію іншої держави, тобто взяло на себе певні зобов`язання.

Ухвалою Бучацького районного суду від 29 листопада 2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29 грудня 2021 року від представника ПрАТ «УПСК» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що 28.01.2019 між ОСОБА_2 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5396748 (далі поліс №АМ/5396748). Отримавши повідомлення про ДТП, яка трапилась 02.02.2019, від водіїв, причетних до цієї ДТП, ПрАТ «УПСК» розпочало розслідування заявленої події, зокрема, 15.05.2019 здійснило запит до Львівської митниці ДФС з метою отримання інформації щодо правомірності експлуатації водієм ОСОБА_2 транспортного засобу «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_3 на дату ДТП. У відповіді на запит Львівська митниця ДФС у листі від 30.05.2019 повідомила, що даний т/з ввезений на митну територію України у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до одного року під керуванням ОСОБА_6 . Коли позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що йому було повідомлено листом від 07.06.2019 про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, ураховуючи, що водій ОСОБА_2 у розумінні п. 1.4 cт. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-закон) не є особою, відповідальність якої застрахована за полісом № АМ/5396748, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_3 на митній території України та, відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п. 1.7 ст. 1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої незастрахована. Крім того, відповідно до встановлених у ч. 5 cт. 380 Митного кодексу України та cт. 31 Закону України «Про дорожній рух» обмежень Stalec Aneta Izabella, тобто особа, яка ввезла т/з «Audi А6», н.з. НОМЕР_3 в митному режимі тимчасового ввезення, не мала права передавати цей т/з у володіння, користування та розпорядження ОСОБА_2 , а останній у свою чергу, автомобіль та посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у відповідності до заборони, встановленої абз. 5 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», не мав права керувати т/з, щодо якого Митним кодексом України встановлено обмеження (тобто це прямо встановлено законом). Посилаючись на ст.6 Закону вказує, що ДТП визнається страховим випадком за наступних умов: у ній бере участь забезпечений т/з; настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, при цьому ці умови пов`язані одна з одною, і кожна з них є обов`язковою складовою страхового випадку. Відсутність хоча б однієї із зазначених умов виключає можливість існування страхового випадку загалом. Дії ОСОБА_2 , а саме експлуатація транспортного засобу, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, всупереч забороні, встановленій Законом України «Про дорожній рух», є неправомірними, у зв`язку із чим ОСОБА_2 у розуміння п. 1.4 cт. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не може вважатися особою, відповідальність якої застрахована. Тобто відсутня одна із обов`язкових складових страхового випадку. Отже, системний аналіз дає підстави для висновків, що заявлена подія не є страховим випадком, а відтак, у ПрАТ «УПСК» не виник обов`язок щодо здійснення виплати страхового відшкодування за Полісом № АМ/5396748. Щодо тверджень позивача про те, що рішення ПрАТ «УПСК» про невизнання заявленої події страховим випадком є протиправним, оскільки воно не ґрунтується на cт. 37 Закону, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, не погоджується з огляду на те, що cт. 37 Закону, у якій зазначені підстави для відмови, підлягає застосуванню виключно у разі настання страхового випадку, натомість ПрАТ «УПСК» не визнає заявлену подію страховиком випадком, оскільки відсутній один із обов`язкових елементів складу страхового випадку - суб`єкт (особа, яка правомірно володіє транспортним засобом). За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у повному обсязі.

Ухвалою Бучацького районного суду від 12 січня 2022 року до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, залучено в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

19 січня 2022 року представником позивача адвокатом Федорончуком А.В. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він вказує на те, що наведені відповідачем у відзиві заперечення щодо позову є необґрунтованими та такими, що не підтверджені достатніми доказами. Вказує, що єдиним документом, яким відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову є відповідь Державної фіскальної служби України (Львівська митниця ДФС) від 30.05.2019. Даний документ отриманий вже під час розслідування страховиком причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди та такий є неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм ОСОБА_2 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб громадянкою Польщі Stalec Aneta Izabella. Звертає увагу на те, що відповідач не розмежовує дії, які вчинили Stalec Aneta Izabella та водій ОСОБА_2 , адже, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Однак ці обставини не є підставою звільнення страховика від обов`язку здійснити страхове відшкодування, що виникає на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який укладений між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 . Обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті дорожньо-транспортної пригоди такої шкоди. Є очевидним те, що ОСОБА_2 застрахував свою відповідальність перед іншими особами щодо шкоди, яка може бути заподіяна у зв`язку з експлуатацією автомобіля AUDI А6, д.р.н. НОМЕР_2 . Страховик прийняв страховий платіж від цього страхувальника, тому ОСОБА_2 є особою, відповідальність якої застрахована. Положення ст.380 Митного кодексу України та абз. 5 ч. 2 ст. 16 та ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» стосуються не ОСОБА_2 , а громадянки Польщі STALEC ANETA IZABELA, яка ймовірно порушила митні правила ввезення автомобілів на територію України. При цьому, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у гр. ОСОБА_2 . Докази того, що водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_2 неправомірно заволодів причетним до ДТП транспортним засобом або не мав перелічених вище документів під час керування ним відсутні у матеріалах страхової справи та не подані відповідачем. Доказів того, що ОСОБА_2 керував т/з без належного дозволу власника, який ввіз автомобіль на територію України, також не надано. Будь-яким судовим рішенням дії ОСОБА_2 не визнавались незаконними. Договір страхування (Поліс № АМ/5396748) на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним та недійсним не визнавався, тому посилання відповідача на протиправність володіння автомобілем AUDI А6 д.н.з. НОМЕР_2 , водієм ОСОБА_2 на момент ДТП є необґрунтованим. ОСОБА_2 не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, чи за порушення митних правил. Крім того, при укладенні договору відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не перевірив правомірність володіння автомобілем AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_2 , та добровільно забезпечив вказаний автомобіль, який мав реєстрацію іншої держави. Відповідач у відзиві на позовну заяву намагається розмежувати поняття «відмова у здійсненні страхового відшкодування» та «відповідь страховика про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування». Проте, відповідь страховика про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування є нічим іншим як відмовою у здійсненні страхового відшкодування, оскільки наслідком обох тверджень є фактично не отримання потерпілою особою страхового відшкодування. Відповідач за такого підходу (тлумачення) намагається штучно розширити коло підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування з метою уникнення виплати страхового відшкодування. Встановлення страховиком будь-яких додаткових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, не передбачених Законом, є протиправним та такі дії слід розцінювати як порушення права страхувальника на виплату йому страхового відшкодування. З огляду на зазначене, страховик не мав підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а тому, відповідальність за шкоду, заподіяну автомобілем марки AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 у ДТП має бути покладена на страховика забезпеченого транспортного засобу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федорончук А.В., будучи присутній в судовому засіданні, позов підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не прибув, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. У поданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Крім того зазначив, що ознайомившись із позовною заявою про стягнення страхового відшкодування, підтверджує наявність вказаних у ній обставин та правильність їх викладу, а тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу AUDI А6, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «BMW 520» державний НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року у справі №595/272/19 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн.

Цією постановою встановлено, що 02 лютого 2019 року, о 01 год. 30 хв., ОСОБА_2 , в м. Бучач по вул. Підгаєцькій,32 Тернопільської області, керуючи транспортним засобом AUDI А6, н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався в безпечності виконання маневру та допустив зіткнення з автомобілем BMW 520, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулося пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.10.11 Правил дорожнього руху України.

Вказана постанова суду набрала законної сили 04 березня 2019 року.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 лютого 2019 року о 01 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок якої ОСОБА_2 допустив порушення п.10.11 Правил дорожнього руху України, а також винуватість останнього у її вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням майнової шкоди позивачу.

Власником автомобіля «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що 28 січня 2019 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно Полісу № AW/ 5396748, предметом якого є страхування транспортного засобу AUDI А6, д.н.з. НОМЕР_2 .

За умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AW/5396748, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000,00 гривень; за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 гривень; розмір франшизи 0,00 гривень.

02 лютого 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням (заявою) про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 02 лютого 2019 року.

Окрім того, 02 лютого 2019 року ОСОБА_1 також звернувся до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням його т/з марки «BMW 520», д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 02.02.2019, винуватцем якої був ОСОБА_2 .

03 лютого 2019 року ОСОБА_2 надав ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» письмові пояснення щодо обставин ДТП, яка відбулася 02 лютого 2019 року.

Згідно з актом огляду транспортного засобу, проведеного 06 лютого 2019 року за участі учасника ДТП ОСОБА_1 та представника страховика ОСОБА_8 , у транспортного засобу марки «BMW 520», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були виявлені такі пошкодження: передня права фара, переднє праве крило, молдинг передній, передній бампер, молдинг бампера, передні праві двері, молдинг передніх дверей, задні праві двері, молдинг задніх дверей, заднє праве крило, задній бампер, молдинг заднього бампера, правий поріг, пасажирська подушка безпеки, подушка безпеки бокова, потолок обшивки (деформований), обшивка правої стойки (подушки безпеки), лобове скло, передній правий підкрильник, кріплення переднього бампера, КПП перевірка (деформація), перевірка електроніки.

Як вбачається з ремонтної калькуляції №1182_А від 21.02.2019, вартість ремонту транспортного засобу марки «BMW 520», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 101187 грн 47 коп. без ПДВ (вартість ремонту з ПДВ 121424 грн 96 коп).

Згідно рахунку-фактури №4 від 06 березня 2019 року ремонтні роботи транспортного засобу BMW 5-А серія НОМЕР_5 , № шасі НОМЕР_6 , держ № НОМЕР_7 , код моделі 013001, становить 106877 грн 68 коп., загальна сума з ПДВ: 128253 грн 22 коп.

Відповідно до листа ПрАТ «УПСК» за вих.№2047/18 від 07.06.2019, адресованого ОСОБА_1 , ПАТ страховиком відмовлено останньому у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 1.4 ст.1, п.1.7 ст.1, п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.5 ст.380 Митного кодексу України, оскільки винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 на час настання такої не був правомірним користувачем транспортного засобу AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № AW/5396748 від 28.01.2019, тому відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату страхового відшкодування.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стверджує, що забезпечений транспортний засіб був тимчасово ввезений на митну територію України та на підтвердження даного факту надав лист ДФС України №9500/10/13-70-18-02/41 від 30.05.2019, згідно якого відповідно до інформації, наявної в електронній базі даних Львівської митниці ДФС транспортний засіб AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ввезений на митну територію України 07.11.2018 громадянкою Польщі ОСОБА_6 в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За приписами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вищевказаного Закону).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, - це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Відповідно до п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 1.5. статті 1 вказаного Закону наземні транспортні засоби (далі транспортні засоби) це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пунктом 1.6. статті 1 цього Закону передбачено, що власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до пункту 1.7. статті 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За змістом пункту 37.1. статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з частиною 3 статті 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Статтею 95 Митного кодексу України передбачено, що строк транзитних перевезень автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні одної митниці - 5 діб).

Разом з тим, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, а не підставою для звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин.

Таким чином, відповідач, посилається на те, що транспортний засіб «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_3 , ввезений на митну територію України у митному режимі «тимчасове ввезення» на строк до одного року з метою особистого користування іноземцем, а отже, відповідно до ч. 5 ст. 380 МК України, водій ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована, без належного правового обґрунтування.

Як було встановлено судом, страхувальником за полісом серії АМ/5396748 є ОСОБА_2 .

Укладаючи із зазначеною особою договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та приймаючи від ОСОБА_2 страховий платіж, відповідач був (повинен був бути) обізнаний, що страхувальником є інша особа, ніж та, яка ввезла автомобіль марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 на митну територію України з метою використання в особистих цілях, та, відповідно, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати з договору в контексті дотримання принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не мав законних підстав посилатись на обставини відмінності особи, яка ввезла автомобіль на митну територію України, та особи, яка перебувала за кермом на момент дорожньо-транспортної пригоди, як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_2 , на думку відповідача, не був особою, відповідальність якої застрахована за полісом серії АМ/5396748.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Audi A6» н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, чи доказів відсутності посвідчення водія у ОСОБА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 керував зазначеним транспортним засобом без належного дозволу власника ОСОБА_6 , який ввіз автомобіль на територію України, також не надано.

Лист-відповідь Львівської митниці ДФС №9500/10/13-70-18-02/41 від 30.05.2019, на який посилається ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» як на обставини, що свідчать про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, також не підтверджує незаконне заволодіння ОСОБА_2 забезпеченого транспортного засобу.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази заволодіння водієм ОСОБА_2 застрахованим автомобілем «Audi A6» н.з. НОМЕР_2 , неправомірним способом.

Будь-яким судовим рішенням такі незаконні дії ОСОБА_2 не встановлювались.

Крім того, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір страхування, на підтвердження якого видано Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AW/5396748 від 29.01.2019, на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним та недійсним не визнавався. Отже, транспортний засіб марки «Audi A6» н.з. НОМЕР_2 є забезпеченим.

За таких обставин, страхова компанія, як страховик за полісом № АМ/5396748 від 28.01.2019 р., є особою, зобов`язаною відшкодовувати завдані збитки, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи страхової компанії про відсутність у ОСОБА_2 права на управління транспортним засобом на момент скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди та відсутність підстав для визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком і виплати страхової суми.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 629 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання договору з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом частин 1 та 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно з пунктом 34.1. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку, та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктами 22.1., 36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ним підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 990 ЦК України, яка кореспондується зі змістом ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п.3. ч.1 ст.988 ЦК України).

Отже, з наведеного слідує, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в тому числі й майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті дорожньо-транспортної пригоди такої шкоди.

Позивачем надані належні докази на підтвердження розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «BMW 520», н.з. НОМЕР_1 , який складає 101187 грн 47 коп. без ПДВ (вартість ремонту з ПДВ 121424 грн 96 коп), що вбачається з ремонтної калькуляції №1182_А від 21.02.2019.

Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання шкоди водієм ОСОБА_2 , її розмір, а також докази того, що відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства має зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом.

В той же час, суд звертає увагу на те, що у відзиві на позов представником ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вартість матеріального збитку, під сумнів не ставилася. Клопотань щодо призначення судової експертизи від представника ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» до суду не надходило.

Що стосується наявного в матеріалах справи протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, від 18 березня 2019 року, відповідно до якого ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування в сумі 47000,00 грн за транспортний засіб «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що пошкоджений внаслідок ДТП, що сталась 02.02.2019 року о 02 год. 00 хв. в м.Бучач по вул.Підгаєцька, за участю транспортного засобу AUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , то слід зазначити, що такий страховиком не підписаний. У листі, адресованому ПрАТ «УПСК» за вих. №8159/81 від 01 жовтня 2021 року адвокату Федорончуку А.В. страховик вказав, що наведений вище протокол був лише проектом, як документ чинності не набрав, тому не додавався до матеріалів страхової справи. За наведених обставин, підстав вважати узгодженою наведену в протоколі суму страхового відшкодування у суду немає.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи, що полісом №AW/5396748 від 28.01.2019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн, позовні вимоги слід задовольнити, стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 шкоду в межах страхової суми (ліміту відповідальності) в розмірі 100 000,00 грн, завдану дорожньо-транспортною пригодою.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь 9886,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування понесених судових витрат представник надав ордер на надання правничої допомоги серія ВО № 1024152; попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат від 12.11.2021, згідно якого сума правничої допомоги становить 10886 грн та включає перелік наданих послуг: попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом (1,5 год.) 1500 грн, надання консультації клієнту щодо наявності правових підстав для стягнення страхового відшкодування (1,5 год.) 1500 грн, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики (2 год.) 2000 грн, підготовка адвокатських запитів (1,5 год.) 1500 грн, відправлення адвокатських запитів 115 грн, фактичні витрати на копіювання та друк матеріалів страхової справи 271 грн, формування правової позиції, складання позовної заяви (3 год.) 3000 грн, участь у судових засіданнях (за одне засідання): підготовче засідання (орієнтовно 1 год.) 500 грн і судовий розгляд (орієнтовно 1 год.) 500 грн; додаткову угоду №1 від 01.10.2021 до договору про надання правової допомоги №17 від 23.09.2021, за даними якої сума правничої допомоги складає 10500 грн та включає: попереднє опрацювання матеріалів (документів) наданих клієнтом (1,5 год.) 1500 грн, надання консультації клієнту щодо наявності правових підстав для стягнення страхового відшкодування (1,5 год.) 1500 грн, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики (2 год.) 2000 грн, підготовка адвокатських запитів (1,5 год.) 1500 грн, формування правової позиції, складання позовної заяви (3 год.) 3000 грн, участь у судових засіданнях (за одне засідання): підготовче засідання (орієнтовно 1 год.) 500 грн і судовий розгляд (орієнтовно 1 год.) 500 грн; акт про надану правову допомогу від 12.11.2021 до договору про надання правової допомоги №17 від 23.09.2021, за яким сума наданих адвокатським бюро послуг становить 9886 грн; квитанцію до прибуткового ордера № 1 від 12.11.2021, відповідно до якої адвокатським бюро А.Федорончука прийнято від ОСОБА_1 кошти в сумі 9886 грн.

09 лютого 2022 року представником позивача адвокатом Федорончуком А.В. подано заяву про збільшення суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У поданій заяві вказує, що з метою виконання вимог ст. 137 ЦПК України ОСОБА_1 подав до суду додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 17 від 23.09.2021 p., акт про надану правову допомогу від 12.11.2021 р. та копію квитанції про отримання адвокатським бюро «Андрія Федорончука» від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 9 886 грн. 00 коп. на підставі договору про надання правової допомоги № 17 від 23.09.2021. Згідно з актом про надану правову допомогу на момент звернення до суду із позовною заявою витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу становили 9 500 грн. В акті про надану правову допомогу не відображені витрати ОСОБА_1 за представництво його інтересів адвокатським бюро «Андрія Федорончука» в суді (участь у судових засіданнях).

Щодо витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду вказує наступне. З метою виконання вимог ст. 140 ЦПК України ОСОБА_1 подав до суду додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 17 від 23.09.2021, акт про надану правову допомогу від 12.11.2021 та копію квитанції про отримання адвокатським бюро «Андрія Федорончука» від ОСОБА_1 грошових коштів на підставі договору про надання правової допомоги № 17 від 23.09.2021. Згідно з актом про надану правову допомогу на момент звернення до суду із позовною заявою витрати ОСОБА_1 пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду становили 386 грн (витрати на послуги AT «Укрпошта», пов`язані з направленням відповідачу адвокатських запитів та фактичні витрати на копіювання та друк матеріалів страхової справи). Також, позивачем були здійснені наступні витрати: на друк та копіювання позовної заяви та додатків до неї у розмірі 400 грн 00 коп. (20.11.2021); на послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку AT «Укрпошта», пов`язані з направленням Бучацькому районному суду Тернопільської області документів у розмірі 88 грн 50 коп. (22.11.2021); на послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку AT «Укрпошта», пов`язані з направленням Бучацькому районному суду Тернопільської області та відповідачу документів у розмірі 86 грн (30.11.2021); на послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку AT «Укрпошта», пов`язані з направленням Бучацькому районному суду Тернопільської області та відповідачу документів у розмірі 82 грн (30.12.2021); на послуги Українського державного підприємства поштового зв`язку AT «Укрпошта», пов`язані з направленням Бучацькому районному суду Тернопільської області та відповідачу документів у розмірі 100 грн (17.01.2022).

З огляду на зазначене, з метою визначення фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, просить врахувати витрати ОСОБА_1 за представництво його інтересів Адвокатським бюро «Андрія Федорончука» в суді відповідно до розрахунків наведених у додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги № 17 від 23.09.2021 р. та інших документах.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Дослідивши надані представником позивача докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги фактично надані послуги згідно їх детального опису в акті про надану правову допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн. знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Що стосується судових витрат на правничу допомогу, а саме представництва інтересів позивача в суді, то слід зазначити, що підготовче засідання у даній справі не проводилось, оскільки справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому витрати, які зазначені в додатковій угоді №1 до Договору про надання правової допомоги №17 від 23.09.2021 не підтверджені. Крім того, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, які стосуються участі представника в судових засіданнях, зокрема, відсутні акт приймання-передачі наданих послуг, відсутні відомості щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому у стягненні судових витрат на правову допомогу, які стосуються представництва інтересів позивача в суді слід відмовити.

Згідно ч.1, п.п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені додаткові судові витрати представник позивача підтверджує: товарним чеком ФОП ОСОБА_9 від 20.11.2021, яким сплачено послугу друку та копіювання позовної заяви та додатків до неї у сумі 400 грн; фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №107 від 22.11.2021; фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №106 від 22.11.2021 в сумі 88,50 грн, сплачених за поштові марки та конверт; фіскальними чеками АТ «Укрпошта» № від 30.11.2021 в сумі 86,00 грн, сплачених за поштові марки, конверт та рекомендований лист; чеком АТ «Укрпошта» № 134892 від 30.11.2021 на суму 86,00 грн; фіскальними чеками АТ «Укрпошта» № від 30.12.2021 в сумі 82,00 грн, сплачених за поштові марки; фіскальними чеками АТ «Укрпошта» № від 17.01.2022 в сумі 100,00 грн, сплачених за поштові марки; договором №17 про надання правової допомоги від 23.09.2021, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Андрія Федорончука». Крім того, витрати на послуги AT «Укрпошта», пов`язані з направленням відповідачу адвокатських запитів та фактичні витрати на копіювання та друк матеріалів страхової справи в сумі 386 грн підтверджуються актом про надану правову допомогу до Договору про надання правової допомоги №17 від 23.09.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 12.11.2021.

Відтак, ОСОБА_1 були здійснені витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду на загальну суму 1 142 грн 50 коп. (400 грн + 88,5 грн + 86 грн + 82 грн +100 грн + 386 грн = 1 142 грн 50 коп.), а тому такі підлягають до стягнення з відповідача.

Таким чином, згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 1000 грн; витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн; інших витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду в сумі 1142,5 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1000 (одна тисяча) грн; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн; інші витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи в сумі 1142 (одна тисяча сто сорок дві) грн 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 травня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м.Київ, вул. Кирилівська,40, .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: І. І. Тхорик