Провадження №2/592/9/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним цивільним позовом та вимоги мотивує тим, що 29.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження №60432545 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №24536 від 15.10.2019 року щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 18494,19 грн. Разом з тим, у відповідності до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14, стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів, станом на 15.10.2019 року, можливе виключно за нотаріально посвідченими угодами. Проте, між сторонами не укладався будь-який правочин, що нотаріально посвідчувався, яким визначено грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ», жодної вимоги про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, а також її розрахунку вона не отримувала, у зв`язку з чим не мала можливості висловити свої заперечення з приводу наявності боргу.

ОСОБА_1 категорично стверджує, що сума, зазначена у оскаржуваному виконавчому документі, не є безспірною, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24536, вчинений 15.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 18494,19 грн.; стягнути із відповідача понесені судові витрати в сумі 2908,00 грн.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті без виклику сторін.

Представник АТ «ПУМБ», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А., повідомлені належним чином про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, відзиву на позовну заяву чи будь-яких пояснень з приводу заявлених вимог не надали, що не перешкоджає розгляду справи по суті у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у Реєстрі за №24536, про стягнення із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (), яким є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», заборгованості за кредитним договором №0983 від 16.09.2013 року у розмірі 17994,19 грн., а також 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, разом в сумі 18494,19 грн. (а.с.6).

29.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження №60432545 з примусового виконання виконавчого напису №24536, вчиненого 15.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 18494,19 грн. (а.с.7).

Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства України, на підставі договору, що не передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому підлягає скасуванню.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи.

Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Установлені судовим розглядом обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.10.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку, в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 16.09.2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» і ОСОБА_1 кредитний договір №0983, який став підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року.

В обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису.

Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус отримала від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком та суми відсотків за користування кредитом, зазначені у написі, є безспірними.

Крім того, суд зауважує про відсутність доказів (відмітки дільниці кур`єрської доставки, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення тощо) отримання ОСОБА_1 вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом вчинення виконавчого напису, внаслідок чого остання була позбавлена можливості надати будь-які пояснення та аргументи на предмет наявності ознак безспірності заборгованості, яку визначено до стягнення у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса.

Викладене свідчить, що на момент вчинення виконавчого напису від 15.10.2019 року були наявні обставини, які викликали обґрунтовані сумніви щодо існування та безспірності розміру заборгованості ОСОБА_1 перед стягувачем АТ «ПУМБ» за кредитним договором №0983 від 16.09.2013 року.

Таким чином, оцінюючи належність, достовірність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на спростування тверджень позивача та на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №24536 від 15.10.2019 року повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 17.12.2021 року між адвокатом Сазоновим Володимиром Петровичем і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги, предметом якого визначено надання правничої допомоги, у порядку встановленому Договором, під час звернення до АТ «ПУМБ» із позовною заявою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Хара Н.С. №24536 від 15.10.2019 року таким, що не підлягає виконанню (а.с.10).

У відповідності до п. 3.1 Договору, вартість послуг з надання правової допомоги є фіксованою та складає 2000,00 грн., які ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката 17.12.2021 року, що підтверджується відповідною Довідкою (а.с.11).

Тобто, факт надання професійної правничої допомоги та проведення її оплати підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача.

За таких обставин, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2908,00 грн., з яких 908,00 грн. - в рахунок повернення судового збору, 2000,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24536, вчинений 15.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () заборгованості за кредитним договором №0983 від 16.09.2013 року, а також плати за вчинення виконавчого напису разом в сумі 18494,19 грн.

Стягнути із Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2000 грн. 00 коп. та повернення судового збору 908 грн. 00 коп., що в сумі становить 2908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко