ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 680/952/21

Провадження № 22-ц/4820/972/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року (суддя Олійник А.О.) за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 09 жовтня 2019 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі не виконала, внаслідок чого станом на 27 липня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 20 517,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 13 919,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6598,09 грн.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.10.2019 у розмірі 20 517,71 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 08 жовтня 2019 року станом на 27 липня 2021 року в розмірі 13 919 грн. 62 коп.

В іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк»1 539 грн. 96 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами мотивоване тим, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку процентна ставка не зазначена. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «Акцент-Банк» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

За висновками суду матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов та правил розуміла позичальник та ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались самим АТ «Акцент-Банк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із цим позовом, то без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь АТ «Акцент-Банк» з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти останнім Банку не повернуті.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку своїм підписом підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалася кредитом, а значить ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, даний договір є договором оферти.

Апелянт зазначає, що до матеріалів справи, крім Умов та Правил і Тарифів Банку, ще додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені усі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт споживчого кредиту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту апелянтом не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі анкета-заява). Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомлена та згодна, а також примірник якого відповідач отримала шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Підписавши анкету-заяву, відповідач зобов`язалася виконувати умови та правила надання банківських послуг (а. с. 5). В анкеті-заяві позичальника від 09 жовтня 2019 року процентна ставка не зазначена.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором станом на 27 липня 2021 року становить 20 517,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 13 919,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6598,09 грн. (а. с. 6).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, нарахованими на тіло кредиту.

Обґрунтовуючи позов, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 жовтня 2019 року, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банку, як невід`ємні частини спірного договору (а. с. 8-15).

Вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем не підписані.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила своїм підписом факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку, є безпідставним та не є підставою для скасування судового рішення, оскільки в самій анкеті-заяві відсутня домовленість сторін договору щодо умов кредитування, а саме про сплату відсотків за користування кредитними коштами тощо, а наявні лише анкетні дані позичальника та її контактна інформація. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити та довести, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, правила а не інші. Банк не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів того, що на момент укладення договору діяли саме зазначені у позові умови кредитування, а не інші. Долучені до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підпису ОСОБА_1 не містять. Відсутність цих реквізитів виключає можливість переконатися в тому, чи справді саме викладені в них умови мали на увазі сторони, укладаючи кредитний договір, чи була відповідач з ними належно ознайомлена і саме на таких умовах погоджувалася отримати кредит.

У зв`язку з цим не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову в повному обсязі аргументи апеляційної скарги про те, що на підтвердження вірності розрахунку Банком надано банківську виписку.

Необґрунтованим є твердження апелянта про те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалася кредитом, а значить ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, даний договір є договором оферти. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині. З таким висновком погоджується й Хмельницький апеляційний суд.

Так, позивач не надав доказів в обґрунтування своїх вимог. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду.

За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Зазначених вимог позивач не дотримався.

Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і повинна навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: проте, доведення підстав позову покладається на позивача, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.

Суд визнає позов необґрунтованим, якщо позивач не доведе зворотного.

Тому має місце недоведеність позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Щодо доводів апеляційної скарги, що до матеріалів справи, крім Умов та Правил і Тарифів Банку ще додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені усі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, і що паспорт споживчого кредиту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, відповідач добровільно погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання, слід зазначити наступне.

Паспорт споживчого кредиту (а. с. 7) не є належним доказом щодо погоджених між сторонами умов кредитного договору, оскільки містить інформацію щодо кредитних карток «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена», однак саме якою карткою, та в який період, користувалася відповідач матеріали справи не містять. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущеннях.

Інформація, зазначена в паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020 року.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Отже, за змістом даної норми, паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст. ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування.

За таких обставин аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, а стосуються переоцінки доказів.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому їх слід відхилити.

З врахуванням зазначених норм законодавства підстав для скасування рішення суду немає.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк