ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1443/21Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/434/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М. Є.

та сторін представника АТ КБ Приват Банк Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів EasyCon цивільну справу № 609/1443/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст рішення складено 11 лютого 2022 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року АТ КБ Приват Банк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11 173 грн. 72 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.11.2011 року.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

ОСОБА_1 неналежним чином виконує умови кредитного договору № б/н від 24.11.2011 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 17.10.2021 року: 9748 грн. 07 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9748 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 1425 грн. 65 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 - нараховано комісії.

Заочним рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ Приват Банк Власенко А.О. просить скасувати рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ Приват Банк задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також що він не знав про умови кредитування.

Також суд першої інстанції прийшов до неправомірного висновку, що відсутні підстави для стягнення боргу за тілом кредиту, оскільки сума внесених на погашення коштів перевищує суму фактично використаних кредитних коштів.

По-перше, розрахунок суду виконаний з арифметичними помилками. За період першого розрахунку (з 24.11.2011 по 31.05.2015) відповідач сплатив за процентами загалом 766,55 грн., а заборгованість за пенею чи комісією йому не нараховувалась взагалі, та відповідно, не погашалась. З виписки за розрахунками відповідача, а також з розрахунків заборгованості (за період) чітко вбачається, що станом на 31.05.2015 року заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 90,77 грн. За період наступних двох розрахунків ( з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року та з 01.10.2019 року по 17.10.2021 року) (графа Витрати клієнтом кредитних коштів) чітко вбачається, що відповідачем фактично використано кредитні кошти у загальному розмірі 350921, 99 грн., а внесено на погашення боргу 368820,53 грн. Таким чином, висновок суду про існування переплати у розмірі 39099 грн. 07 коп не відповідає наявним у справі доказам, в тому числі розрахункам та виписці.

По-друге, суд здійснюючи перерахунок проігнорував норми матеріального права та безпідставно змінив черговість погашення боргу, що суперечить ст. ст. 1048 та 534 ЦК України.

Вважають, що суд першої інстанції неправильно встановив дійсні обставини справи та здійснив помилковий перерахунок, адже не врахував, що кредитний договір не може бути безпроцентним, а відповідач несе обов`язок не лише повернути кредитні кошти, а й сплачувати проценти за період користування ними (ст. 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору діяла процентна ставка 36% річних.

Якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав виключати зі складу заборгованості відсотки за кредитом взагалі, адже в такому разі застосуванню підлягає ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Суд, зробивши висновок про відсутність заборгованості за кредитом та наявність переплати, фактично зробив кредитний договір безоплатний, грубо порушивши вимоги ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Суд не встановив розмір процентів за весь період кредитування, не перевірив, чи за рахунок внесених відповідачем коштів погашені проценти за користування кредитними коштами за ст. 1048 ЦК України, а натомість дійшов до безпідставного висновку про необхідність направлення сум, що вносилися на погашення, лише на погашення тіла, яке за вимогами законодавства (ст. 534 ЦК України) погашається в останню чергу.

Відзив на апеляційну скаргу представника АТ КБ Приват Банк Власенко А.О. від ОСОБА_1 в апеляційну інстанцію не поступив.

У судовому засіданні представник АТ КБ Приват Банк Жарський І.Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Згідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вся судова кореспонденція надсилалась сторонам на вказані ними поштові адреси.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судові повістки, направлені за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 повернулися із відміткою Укрпошти відсутній особи за адресою місцезнаходження.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена заборгованість відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ "Приват Банк"( правонаступником якого в свою чергує АТ КБ "Приват Банк") із анкетою-заявою № б/н з метою отримання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідач погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Станом на 17.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 11173 грн. 72 коп., з яких: 9748 грн. 07 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9748 грн. 07 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 1425 грн. 65 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦКУ; 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 - нараховано комісії.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 24.11.2011 року не відображено суму кредитного ліміту, процентна ставка за кредитом не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 24.11.2011 р., посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «Приват Банк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, чим спростовано доводи апелянта щодо не стягнення із відповідача відсоткової ставки за користування кредитом.

Крім того, суд вважає, що тіло кредиту становить виключно ті гроші, які були взяті в борг, у нього не входять інші складові: відсоток, комісія, пеня, штрафи, витрати на оформлення паперів, страхування, тощо.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У відповідності до вимог ст 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості станом на 17.10.2021 року утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 9748,07 грн.

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 видно, що кредитний ліміт у 2018 році становив 18000 гривень, який згодом зменшився до 12000,00 гривень 19.11.2018 року, а з 16.05. 2019 року зменшено до 0,00 гривень (а.с. 33).

Матеріали справи не містять даних про видачу кредиту у більшому розмірі.

Отже, враховуючи те, що банком відповідачу зменшено кредитний ліміт з 16.05. 2019 року до 0,00 гривень, а видачу кредиту в період з 2019 по 2021 роки в більшому розмірі не доведено, тому підстав стягувати вказану заборгованість за простроченим тілом кредиту не має.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 24.11.2011 року по 01.10.2021 року останній користувався кредитними картками, неодноразово проводив розрахунки за товари, а також вносив кошти на погашення кредиту (а.с. 5-21).

Отже, наявність факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем обґрунтовано підтверджується обставинами справи.

Проте, як вбачається із даної виписки, що ОСОБА_1 було погашено кредитні кошти та проценти на загальну суму 51032 гривень 17 копійок в період з 17.06.2019 року по 17.10.2021 року, що в рази перевищує встановлений банком кредитний ліміт, який становив 12000 грн. (а.с. 30-32).

Таким чином, із доказів, поданих позивачем, вбачається повернення у повному обсязі фактично отриманих ОСОБА_1 грошових коштів за спірним договором б/н від 24.11.2011 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої у випадку, коли заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У цьому випадку АТ КБ «Приват Банк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Кошти, списані банком із рахунків ОСОБА_1 на погашення спірного кредиту у сумі 51032 гривень 17 копійок, були зараховані на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно із випискою по рахунку безпідставно, оскільки заявою-анкетою б/н від 24.11.2011 року не було передбачено нарахування відсотків за користування кредитом. Тобто, ці кошти позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 9 січня 2020 року у справі із подібними правовідносинами №643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приват Банк заборгованості за кредитом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ними понесених у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2022 року без зміни.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню оскаржена в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною третьою пунктом другим статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 травня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів