Провадження № 2/754/2724/22
Справа № 754/466/22
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2022 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про повернення набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення набутого майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проходив службу в управлінні патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) та мав спеціальне звання - старший лейтенант поліції. Наказом ДПП від 04.07.2019 року № 490 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції. Проте, при звільненні, майно, що належить ДПП, отримане ОСОБА_1 для виконання службових обов`язків, а саме: балон газовий «Терен-4М», наручники металеві БР-М-92 та засіб індивідуального захисту бронежилет «Корсар М-1-2», останнім не повернуто.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути вказане майно, яке на даний час перебуває у його володінні.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

02.06.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, предметом спору є повернення майна набутого ОСОБА_1 під час проходження служби в управлінні патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно ст. 19 ЦПК суди, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Таким чином до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Такий правовий висновок сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18, від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідач проходив службу в управлінні патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти №1 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) та мав спеціальне звання - старший лейтенант поліції.

Відповідно до картки обліку озброєння № НОМЕР_1 від 07.11.2015 року, ОСОБА_1 отримано спеціальні засоби та засоби індивідуального захисту для виконання службових обов`язків, а саме: балон газовий «Терен-4М», наручники металеві БР-М-92 та засіб індивідуального захисту бронежилет «Корсар М-1-2».

Наказом ДПП від 04.07.2019 року № 490 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Однак, при звільненні вказане майно, що належить ДПП та отримане ОСОБА_2 для виконання службових обов`язків, повернуто ним не було, тому Департамент патрульної поліції просив суд зобов`язати відповідача повернути набуте ним майно.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (стаття 17 Закону України «Про національну поліцію»).

Отже, служба у Національній поліції є публічною службою.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України, тобто перебував на публічній службі та через деякий час був звільнений. Після звільнення зі служби відповідачем не було остаточно вирішено питання, пов`язане з проходженням публічної служби, а саме щодо повернення позивачу отриманого майна або відшкодування його вартості.

Тобто, Департамент патрульної поліції пред`явив вимоги, які стосуються правовідносин з відповідачем щодо переданих останньому безоплатно матеріальних цінностей для належного виконання обов`язків на посаді публічної служби та з`ясування обставин неповернення такого майна відповідачем позивачу після звільнення, тобто спірні правовідносини стосуються з`ясування правомірності дій відповідача щодо неповернення отриманого майна позивачу, пов`язаних з проходженням відповідачем публічної служби.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки безпосередньо пов`язані з закінченням проходження відповідачем публічної служби.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14 (провадження № 14-524цс18), а також Верховний Суд у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 127/29/21 (провадження № 61-6370св21), постанові від 15 вересня 2021 року у справі №235/8104/20-ц (провадження 61-9987св21).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених п.п. 1-8 ст. 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснює позивачу, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження в справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про повернення набутого майна - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя