Справа № 288/349/22
Провадження № 2/288/215/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судових засідань Колодяжної Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області Несенюк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району про звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району про звільнення від сплати аліментів, в якій вказує, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року вирішено стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 13.05.2017 року.

Вищевказаним рішенням також шлюб між сторонами було розірвано.

Незважаючи на реєстрацію місця проживання відповідача за тією ж адресою, що і позивач, після розірвання шлюбу відповідач жила в місті Києві.

З часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, обставини змінились. Старший син ОСОБА_7 досягнув повноліття, а молодший ОСОБА_8 з 22 січня 2022 року по даний час проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні.

Так як неповнолітній син ОСОБА_8 з відповідачем не проживає, тому остання втратила право на отримання аліментів на його утримання, а рішення суду в цій частині підлягає зміні, а саме: припинити стягнення вказаних аліментів.

В зв`язку з тим, що відповідач з сином ОСОБА_9 не проживає з 22 січня 2022 року, тому припинення виплати аліментів на нього необхідно вирішити з 22.01.2022 року, тобто з часу, коли змінились обставини.

Позивач просить звільнити його від сплати аліментів, призначених рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року, на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22.01.2022 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо розгляду справи покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 288/894/18, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис за № 4 /а.с. 6, 28/.

Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року шлюб зареєстрований, 27 квітня 1996 року Кривенською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 1, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розірвано та вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі одної третьої частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 13 травня 2017 року /а.с. 7-8/.

Довідкою № 71 від 22 березня 2022 року Попільнянської селищної ради Житомирської області визначено, що син ОСОБА_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав разом з своїм батьком з 22.01.2022 року по 22.03.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходився на повному його утриманні /а.с. 9/.

Проте, згідно довідки № 13/4 від 08 квітня 2022 року виданої Попільнянською селищною радою Житомирської області, вищевказану довідку № 71 від 22 березня 2022 року видану старостою Липківського старостинського округу ОСОБА_11 не брати до уваги в розгляді справи ОСОБА_1 /а.с. 21/.

Згідно наданої інформації № 01-26/74 від 04 квітня 2022 року Середньої загальноосвітньої школи № 13 ім. І.Хитриченка Святошинського району у м. Києві державна адміністрація управління освіти, учень 6-В класу ОСОБА_6 відвідував начальний заклад у період з 22.01.2022 року по 23.02.2022 року та рахується його учнем по теперішній час. Останнім днем, коли учень ОСОБА_6 відвідував навчальний заклад є 23 лютого 2022 року. Згідно наказів директора школи № 25 від 25.02.2022 року «Про призупинення освітнього процесу в школі» та № 27 від 24.03.2022 року «Про організацію освітнього процесу в школі на час воєнного стану» навчальний процес у СЗШ № 13 ім. І.Хитриченка був призупинений з 28.02.2022 року по 28.02.2022 року і відновлений у дистанційній формі. За інформацією класного керівника після відновлення навчання у березні учень ОСОБА_6 на заняттях у синхронному форматі, що проводились з використанням програм для проведення відеоконференцій присутнім не був /а.с. 25/.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 21 січня 2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 21 січня 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_13 », актовий запис № 56 /а.с. 27/.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 до начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вона вказує, що син ОСОБА_6 на період оголошення воєнного стану в Україні тимчасово проживає з ОСОБА_1 та перебуває в даний час на його утриманні і тому просить призупинити (припинити) з 05.03.2022 року стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6 до закінчення перебування його на утриманні ОСОБА_1 /а.с. 31/.

Згідно квитанцій від 07 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року ОСОБА_3 перераховувала кошти на рахунок ОСОБА_14 /а.с. 32-36/.

В судовому засіданні оглядалась цивільна справа № 288/894/18-2/288/111/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Попільнянської селищної ради Житомирської області про припинення стягнення аліментів. Згідно рішення від 16 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Попільнянської селищної ради Житомирської області про припинення стягнення аліментів відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року без змін.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що до оголошення воєнного стану в Україні, тобто до 24 лютого 2022 року, він проживав з матір`ю ОСОБА_3 в місті Києві та навчався там в школі. З початку війни він переїхав на тимчасове проживання в село Криве Житомирського району Житомирської області до батька і на даний час він проживає разом з батьком. Він продовжує навчання в школі за місцем проживання батька, хоча він рахується учнем Середньої загальноосвітньої школи № 13 ім. І.Хитриченка Святошинського району у м. Києві. Він хоче і на далі продовжувати проживати з батьком. Проте мати пропонує йому їхати до неї, за кордон. В квітні місяці 2022 року мати перерахувала йому кошти в сумі 5600 гривень.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно частин 8, 9 статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, чого позивач і не заперечує.

Згідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред`явлення позову.

При цьому відповідно до статті 182 СК України та роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Так, відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України).

Виходячи з наведеного та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного Кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з одним із батьків.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як вбачається з частини 2 статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

На даний час, а саме: з 05 березня 2022 року син ОСОБА_6 проживає разом з батьком, що підтверджується показами в судовому засіданні позивача та дитини, а тому позивач і просить суд звільнити його від сплати аліментів.

Проте, в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з батьком з 05 березня 2022 року, тимчасово, та відповідач, мати дитини, в майбутньому планує забрати сина до себе. Відповідач виїхала за кордон, так як в країні оголошено воєнний стан, і тому вона змушена була відправити сина на період воєнного стану на тимчасове проживання до батька /а.с. 31/. Крім того, вона звернулась до виконавчої служби з заявою про зупинення (припинення) з 05.03.2022 року стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6 до закінчення перебування його на утриманні ОСОБА_1 та згідно наданих квитанцій /а.с. 32-36/ вона повернула на рахунок ОСОБА_14 перераховані позивачем кошти за даний період, які він сплатив в рахунок виплати аліментів. Також дитина підтвердила, що мати планує його забрати, щоб проживати разом з ним.

Отже, суд приходить до висновку, що проживання дитини з батьком тимчасове, в майбутньому він може проживати з матір`ю, на даний час не визначено місце проживання дитини, крім того за період проживання сина з позивачем, відповідач відмовилась від аліментів на його утримання.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись Конституцією України; Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3; Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); статтями 7, 141, 180, 181, 182, 183, 191, 192 Сімейного Кодексу України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирського району про звільнення від сплати аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник