Номер провадження: 22-ц/813/3399/22
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Хухров С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року по праві за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом відновлення природного освітлення, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом відновлення природного освітлення в приміщенні (веранда), яка належить на праві власності ОСОБА_3 через склоблоки, які розташовані в зовнішній стіні прибудови, тобто демонтажу конструкцій, що перекривають доступ світла та зняття фарбового покриття з склоблоків. ОСОБА_3 зазначила, що є власницею 30/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_1 . Відповідачка самовільно, зі своєї сторони, вздовж зовнішньої стіни прибудови з зовні заштукатурила та закрасила склоблоки в приміщенні (веранда), що належить на праві власності ОСОБА_3 , чим позбавила її природної інсоляції в приміщенні, внаслідок чого приміщення стало пліснявіти. Стіна є межею між ділянками, зовнішня сторона стіни приміщення, що належить ОСОБА_3 знаходиться на території земельної ділянки ОСОБА_1 та яку ОСОБА_3 самостійно обслуговувати не може. Вищевказане стало підставою для звернення до суду (а.с.1-4).

13 травня 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні власністю через відновлення природного освітлення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 через відновлення природного освітлення у приміщенні № 2-2 веранда, яка належить на праві власності ОСОБА_3 , скрізь склоблоки, які розташовані в зовнішній стіні прибудови літ. б4, шляхом зняття штукатурки, шпаклівки, фарбового покриття зі склоблоків (а.с.124-125).

12 червня 2021 року представник ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року. На думку апелянта, наявні серед матеріалів справи відомості не дають змоги належним чином з`ясувати технічні характеристики майна, що за посиланням ОСОБА_3 перебуває у її власності у тому вигляді про який вона вказує. Апелянт наголошує, що посилання ОСОБА_3 на рішення суду яким констатовано наявність у неї права власності щодо домоволодіння не є абсолютним доказом фактичних обставин справи та відсутності самочинних перебудов, реконструкцій щодо такого майна, не містить відомостей про технічний опис зазначеного майна, що, на думку апелянта, можливо встановити лише шляхом дослідження технічного паспорту або виготовленого на його підставі висновку спеціаліста чи експерта. Апелянт вважає, що ОСОБА_3 не надано доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, що порушують охоронювані законом права у разі їх наявності, не надано доказів погіршення інсоляції у приміщенні веранди, а на думку апелянта, у фактично не облікованому коридорі, оскільки приміщення веранди (2-2) в ході виїзного засідання взагалі не було встановлено, а фактично оглядався зазначений коридор. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.168-174).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання 31.03.2022 учасники провадження не з`явились, клопотань про проведення відеоконференції не продавали. Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою від 22.04.2022 клопотання було задоволено, розгляд справи відкладений на 12.05.2022. Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 12.05.2022 апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повторно подали клопотання про відкладення розгляду справи. Відхиляючи вказане клопотання апеляційний суд виходить з того, що ані апелянт, ані її представники не скористались правом, наданим ст. 212 ЦПК України та не заявляли клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду. При цьому, апеляційний суд задовольнив первісні клопотання про відкладення розгляду справи та надав апелянту та його представникам час для подання відповідних клопотань, що, однак, вчинено ними не було. Одночасно, апеляційний суд зауважує, що ані апелянт, ані його представник не зазначили в своїх клопотаннях належних обґрунтувань щодо необхідності надання пояснень в судовому засіданні, обмежившись лише посиланням на таку необхідність.

Разом з тим, згідно зі ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Враховуючи встановлені обставини та оскільки апелянту була надана можливість подання до суду апеляційної інстанції пояснень в тому числі в письмовій формі, можливістю прийняти участь у відеоконференції він не скористався, апеляційний суд відхилив вказані клопотання та вирішив розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого апелянта. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_4 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачки ОСОБА_1 щодо закладення із зовнішнього боку прорізів зі склоблоків, які розташовані у приміщенні №2-2-веранда, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_3 на зовнішній стіні прибудови під літ. «б4», здійснені без погодження із позивачем та порушують її право власності, зокрема право користування, а отже підлягають судовому захисту. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд відхиляючи доводи апеляційної скарги звертає увагу на таке.

ОСОБА_3 належить 30/100 частин домоволодіння знадвірними спорудами АДРЕСА_1 . У фактичному користуванні знаходяться: в житловому будинку літ. «Б»: 2-3 житлова 12,8 кв.м., 2-2 веранда 21,8 кв.м; 2-1 кухня 6,2 кв.м, 2-4 житлова 13,5 кв.м., 2-5 коридор 12,2 кв.м., 2-6 санвузол 4,7 кв.м.; загальною площею 71,2 кв.м; житловою площею 26,3 кв.м; літня кухня літ В, гараж літ.Ф, що також встановлено в рамках справи № 520/11041/17.

Крім цього, в матеріалах справи міститься лист Київської районної адміністрації вих. 71.135 від 09.12.2004 про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні АДРЕСА_1 , відповідно до п. 2 якого ОСОБА_5 належить 30/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 21.08.2000, р. № 5-1341 (а.с.19).

Доказів оскарження права позивача на вказане майно в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавались. Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо належності нерухомого майна позивачці, а тому відхиляються апеляційним судом.

Згідно державного акту серії ЯЛ № 211900 позивачці належить земельна ділянка площею 0,0293 га, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 20,75).

Відповідачці ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,0762 га, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі державного акту серії ЯГ №954518.

На підставі договору дарування від 02.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М., відповідачу ОСОБА_1 належить 46/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2019 року по справі № 520/11041/17, яке змінив Одеський апеляційний суд своєю постановою від 10.03.2020 року, були частково задоволені вимоги позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю : зобов`язано відповідача ОСОБА_1 відкрити прорізи з склоблоків в приміщенні №3-3 кухня, що розташовані під стелею в зовнішній стіні прибудови під літ.Б1 у домоволодінні АДРЕСА_1 шляхом демонтажу конструкцій, що перекривають доступ до світла та зняття фарбового покриття з склоблоків з зовні (а.с. 7-16).

Як правильно зазначив суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В процесі розгляду справи суд першої інстанції провів виїзне судове засідання, в ході якого було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 та земельні ділянки Каневських відокремлені, лінія розподілу проходить по міжквартирним перегородкам. Зовнішня стіна частини домоволодіння ОСОБА_3 є межею та знаходиться на земельній ділянці, що межує з ділянкою ОСОБА_1 , доступу до якої ОСОБА_7 без дозволу ОСОБА_1 не має. На питання суду щодо надання доступу ОСОБА_5 за свій рахунок очистити склоблоки та представлення доступу на свою територію відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що це вона робила за свої кошти та доступу очистити склоблоки ОСОБА_5 не надасть.

В Україні діє принцип непорушності права власності, яке складається з володіння, користування та розпорядження, (ст.ст.317,321 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2,5 ст.3 19 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За вимогами ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Враховуючи вище наведене в сукупності, проведення виїзного судового засідання, обставини, встановлені обставини в рамках цивільної справи № 520/11041/17, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору.

Посилання апелянта на здійснення позивачем самочинного будівництва спростовуються технічним паспортом на спірну будівлю, наданим позивачем, в якому відсутні відповідні відмітки та не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачу був наданий повний обсяг процесуальних прав на вчинення відповідних дій.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на юридичну кваліфікацію спору, а тому відхиляються апеляційним судом.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що за наявності відповідних підстав сторона має право звернутися до суду з окремим позовом про захист порушених на її думку прав.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскількидоводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 26 травня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк