Справа № 683/321/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: боржника ОСОБА_1

державного виконавця Вовк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/321/17, 4-с/683/2/2022 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо відмови у закритті виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

03 травня 2022 року ОСОБА_1 в порядку розділу VII ЦПК України звернулась до суду зі скаргою і просить визнати протиправною бездіяльність Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі Старокостянтинівський відділ ДВС) щодо відмови закрити виконавче провадження №55621289 від 24 січня 2018 року із покладенням на Старокостянтинівський відділ ДВС обов`язку усунути порушення її прав, як боржника, шляхом закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на виконанні у Старокостянтинівському відділі ДВС перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що з січня 2022 року ОСОБА_4 проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні, а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько дитини та стягувач по аліментах - ОСОБА_2 помер. В зв`язку із цим вона звернулась до Старокостянтинівського відділу ДВС із заявою про закриття виконавчого провадження.

27 квітня 2022 року у відповідь на свою заяву вона отримала лист із розрахунком заборгованості по аліментах, у якому Старокостянтинівський відділ ДВС фактично відмовив їй у закритті виконавчого провадження і для вирішення питання щодо подальшого стягнення аліментів запропонував звернутись до суду.

Таку бездіяльність Старокостянтинівського відділу ДВС вважає протиправною, такою, що порушує її законні права та інтереси як сторони виконавчого провадження, оскільки дитина, на яку з неї стягуються аліменти перебуває на її утриманні, а стягувач аліментів помер.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 скаргу підтримала, просить її задовольнити, посилаючись на те, що з січня 2022 року син ОСОБА_4 проживає разом із нею, а стягувач аліментів помер. При цьому не заперечує, що аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 вона не сплачувала, через що за нею рахується заборгованість по аліментах.

Головний державний виконавець Вовк Н.В. проти скарги заперечила, посилаючись на те, що відповідно до положень ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, яка реалізовує свої права через законних представників. Станом на 01 квітня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становила 23596 грн. 69 коп. А тому вважає, що

підстави для завершення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача відсутні, оскільки наявний власник аліментів дитина, в інтересах якої заінтересовані особи мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником або ж про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 889 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 лютого 2017 року і до їх повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення суду 05 грудня 2017 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №683/321/17, 2/683/1112/2017, який на підставі заяви стягувача від 23 січня 2018 року звернуто до примусового виконання, й 24 січня 2018 року головним державним виконавцем Старокостянтинівського відділу ДВС Вовк Н.В. було відкрито відповідне виконавче провадження №55621289.

В подальшому заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року, яке 14 липня 2021 року набрало законної сили, ОСОБА_1 було звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вищезазначеного рішення суду державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах і станом на 01 квітня 2022 року її заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 становила 23596 грн. 69 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах №9767 від 27 квітня 2022 року.

06 квітня 2022 року ОСОБА_2 , який є стягувачем у виконавчому провадженні №55621289, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 квітня 2022 року.

Згідно акту про обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , складеного комісією Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 29 квітня 2022 року, з січня 2022 року ОСОБА_8 почав проживати із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка забезпечує його усім необхідним, виховує та утримує.

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Старокостянтинівського відділу ДВС із заявою про припинення стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 , посилаючись на те, що останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а син ОСОБА_4 , на утримання якого стягуються аліменти, проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні.

27 квітня 2022 року на адресу ОСОБА_1 за підписом начальника Старокостянтинівського відділу ДВС Лукашука В. було направлено лист, у якому ОСОБА_1 було запропоновано в судовому порядку вирішувати питання про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , а також до листа додано розрахунок заборгованості по аліментах від 24 квітня 2022 року.

Вищезазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до положень ч..1 ст.5 Закону №1404-VІІІ виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Підставі закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 39 Закону №1404-VІІІ.

Так, в силу п.3 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

При цьому, вирішення питання про закриття виконавчого провадження є прерогативою виконавчої служби.

Згідно ч.5 ст.15 Закону №1404-VІІІ у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Згідно ч.2 ст.6 СК України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

З матеріалів справи вбачається, що син ОСОБА_4 , на утримання якого із ОСОБА_1 стягуються аліменти, є неповнолітнім, оскільки на час смерті батька ОСОБА_2 стягувача за аліментами, йому виповнилось 14 років.

Станом на 01 січня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становила 20869 грн. 69 коп., а станом на 01 квітня 2022 року 23596 грн. 69 коп.

Вказана заборгованість по аліментах є власністю дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, будучи неповнолітнім, має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Тому, посилання ОСОБА_1 на те, що стягувач по аліментах ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а з січня 2022 року син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, не є підставою для закриття виконавчого провадження, оскільки наявний власник аліментів неповнолітній ОСОБА_8 .

При цьому, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року, на підставі якого з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 стягуються аліменти, є чинним.

Будь-яких доказів того, що на час розгляду скарги існує рішення яким ОСОБА_1 звільнено від її обов`язку утримувати дитину, рішення, яким її звільнено від сплати заборгованості за аліментами та/або рішення яким змінено розмір, строки платежів або звільнено від аліментів, остання суду не надала.

Вимог про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 також не заявляла.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки державний виконавець діяв відповідно до Закону №1404-VІІІ, у межах його повноважень й будь-яких порушень прав боржника ОСОБА_1 судом встановлено не було, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.450, 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо відмови закрити виконавче провадження №55621289 від 24 січня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Боржник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Орган, дії, якого оскаржуються: Старокостянтинівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), місцезнаходження: провул. Подільський,2 м. Старокостянтинів Хмельницька обл., 31100, .

Повний текст ухвали складено 23 травня 2022 року.

Суддя: