Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/193/22
Провадження № 2/382/325/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Жуковій Л. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 382/193/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває зазначена цивільна справа.

19.04.2022 через систему "Електронний суд" позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог.

Проаналізувавши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку, що така заява підлягає прийняттю, оскільки заявлена в межах встановлених законом процесуальних строків та є за своєю юридичною природою заявою про зміну предмету позову (ухвала від 29.04.2022 року).

Разом з тим, ухвалою від 29.04.2022 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору; позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди залишив без руху (ч. 11 ст. 187 ЦПК України); встановив позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали; роз`яснив позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали, даний позов буде залишено без розгляду, з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Суд дійшов, зокрема, таких висновків:

- виходячи із положень ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами. Позивач, який заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі;

- проаналізувавши подану позивачем заяву про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити, оскільки надані позивачем докази про його доходи (відомості із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2021 рік) не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки в повній мірі не характеризують майновий стан заявника або унеможливлюють чи утрудняють сплату судового збору.

Враховуючи викладене, суд в ухвалі від 29.04.2022 року дійшов висновку, що позов необхідно залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру та надати суду документи про його сплату.

03.05.2022 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої позивач не усунув недоліки позовної заяви не сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру та не надав суду документи про його сплату. Натомість, позивач знову просить суд звільнити його від сплати судового збору.

16.05.2022 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про розгляд заяви про усунення недоліків за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Суд зазначає, що питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Так, за цією статтею враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18, провадження № 11-336апп20).

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення, розстрочення, чи зменшення сплати судового збору (звільнення від його сплати) повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить також і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, довідки про склад сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом у зазначених вище нормах дій є врахування ним майнового стану сторони. При цьому обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону, тобто в даному випадку на заявника.

Аналогічний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 18.02.2022 року у справі № 910/11027/18 (провадження № 12-7звг22).

Однак, позивачем було не доведено наявності передбачених чинним законодавством України умов, необхідних для вирішення судом питання (реалізації відповідного права суду) щодо звільнення від сплати судового збору, та не надано належних та достатніх доказів його незадовільного майнового стану (відповідне витання вже вирішувалося судом в ухвалі від 29.04.2022). При цьому, в ухвалі від 29.04.2022 року, проаналізувавши подану позивачем заяву про звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити, оскільки надані позивачем докази про його доходи (відомості із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2021 рік) не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки в повній мірі не характеризують майновий стан заявника або унеможливлюють чи утрудняють сплату судового збору.

Наразі, не виконавши ухвалу від 29.04.2022 року щодо сплати судового збору та надання документів про його сплату, позивач знову просить суд звільнити його від сплати судового збору, додаючи відомості із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2021 рік, які суд не вважає належними та достатніми доказами в підтвердження скрутного матеріального стану, який об`єктивно перешкоджає заявнику виконати свій процесуальний обов`язок щодо сплати судового збору. Суд вже зазначав, що вони не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки в повній мірі не характеризують майновий стан заявника або унеможливлюють чи утрудняють сплату судового збору. Належність позивача до членів багатодітної сім`ї та статус опікуна також само по собі не свідчить про незадовільний майновий стан та неможливість сплати судового збору.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідне питання вже вирішувалося судом раніше, заява про звільнення від сплати судового збору не може бути задоволена.

Таким чином, станом на час постановлення цієї ухвали позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позову без руху і встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви сплив.

За змістом ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Оскільки у встановлений судом строк позивач не усунув виявлених судом недоліків позову, не виконав вимог ухвали суду про залишення його без руху, позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 187, 257, 259-261, 353-355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про захист прав споживачів, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Ухвала набирає законної з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний 25.05.2022 року.

Суддя М. М. Нарольський