Справа № 647/1947/21
Провадження № 2/201/746/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05.10.2021 з Бериславського районного суду Херсонської області надійшла цивільна справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 28.06.2018 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США зі строком повернення до 28 червня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 3% на місяць, про що відповідачем складена розписка. 24.06.2019 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США зі строком повернення до 24 серпня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 5% на місяць, про що відповідачем складена розписка. 17.08.2019 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США зі строком повернення до 17 вересня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 200 доларів (6,7%) на місяць, про що відповідачем складена розписка. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, що полягало у неповерненні позик та несплаті процентів в узгоджених сторонами розмірах, - 01 серпня 2020 року між сторонами було укладено договір про врегулювання відносин за договорами позик, яким сторони визначили суму заборгованості та порядок її повернення, у тому числі розмір процентів за користування позикою, порядок їх нарахування, строки сплати тощо. Так, відповідно до пункту 1.2. договору від 01 серпня 2020 року на вказану дату розмір заборгованості відповідача за договорами позики складав 12 000, 00 доларів США, а розмір заборгованості по несплаченим процентам ( п. 2.4. договору) - 2040,00 доларів США. Відповідач у визначений умовами договору строк суму позики не повернув. На момент направлення вимоги від 30.05.2021 сума боргу відповідача складала 13213,14 дол. США, у тому числі: 11 629,60 дол. США - основний борг (неповернута позика), та 1 583,54 дол. США - проценти за користування позикою. Відповідно до п.2.3. договору від 01 серпня 2020 року за користування позикою за червень-липень 2021 року відповідачу нараховано проценти в сумі 232,59 дол. США, виходячи з розрахунку 1% від неповернутої позики на місяць. Отже, на час звернення з позовом сума боргу складає 13 445, 73 дол. США, а саме: 11 629,60 дол. США - основний борг (неповернута позика) та 1 816,1354 дол. США - проценти за користування позикою.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму позики та проценти за користування позикою у розмірі 13 445, 73 дол. США.

Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судові засідання, які призначалися на 03.05.2022 та 25.05.2022 поспіль не з`явився. Про дати судових засідань був повідомлений належним чином, за адресою наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як встановлено судом, 28.06.2018 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США зі строком повернення до 28 червня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 3% на місяць, про що відповідачем складена розписка (а.с. № 60).

24.06.2019 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США зі строком повернення до 24 серпня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 5% на місяць, про що відповідачем складена розписка (а.с. № 62).

17.08.2019 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США зі строком повернення до 17 вересня 2019 року та зі сплатою процентів за користування позикою 200 доларів (6,7%) на місяць, про що відповідачем складена розписка (а.с. № 61).

Оригінали розписок надані позивачем були оглянуті судом при розгляді справи 25 травня 2022 року, звірені з копіями, які знаходиться в матеріалах справи та оригінали приєднано до матеріалів справи.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, що полягало у неповерненні позик та несплаті процентів в узгоджених сторонами розмірах, - 01 серпня 2020 року між сторонами було укладено договір про врегулювання відносин за договорами позик, яким сторони визначили суму заборгованості та порядок її повернення, у тому числі розмір процентів за користування позикою, порядок їх нарахування, строки сплати тощо. Так, відповідно до пункту 1.2. договору від 01 серпня 2020 року на вказану дату розмір заборгованості відповідача за договорами позики складав 12 000, 00 доларів США, а розмір заборгованості по несплаченим процентам ( п. 2.4. договору) - 2040,00 доларів США (а.с .№ 63-65).

Відповідач у визначений умовами договору строк суму позики не повернув.

На момент направлення вимоги від 30.05.2021 сума боргу відповідача складала 13213,14 дол. США, у тому числі: 11 629,60 дол. США - основний борг (неповернута позика), та 1 583,54 дол. США - проценти за користування позикою.

Відповідно до п.2.3. договору від 01 серпня 2020 року за користування позикою за червень-липень 2021 року відповідачу нараховано проценти в сумі 232,59 дол. США, виходячи з розрахунку 1% від неповернутої позики на місяць.

Отже, на час звернення з позовом сума боргу складає 13 445, 73 дол. США, а саме: 11 629,60 дол. США - основний борг (неповернута позика) та 1 816,1354 дол. США - проценти за користування позикою, що, виходячи з офіційного курсу долара США до гривні станом на 16 липня 2021 року (27,29 грн. за 1 дол. США), складає 366 933, 97 грн.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Як видно з розписок, ними підтверджено факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, дату їх отримання, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики в сумі 366 933, 97 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3669 грн. 34 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1047, 1048 ЦК України, Постановою ВП Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16-ц,Правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 24.10.2018р. у справі № 296/12238/15-ц (провадження № 61-29294св18), ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 275, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договорами позики від 28.06.2018, 24.06.2019, 17.08.2019 в сумі 366 933 (триста шістдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 3669 (три тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 37 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Батманова