Номер провадження: 22-ц/813/3754/22
Справа № 946/7188/19
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області суду з позовною заявою, в якій просив визначити місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступні обставини. 23 липня 2016 року між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 . 18.09.2019 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області шлюб між ними був розірваний. Більшість часу дитина проживає з ним та його батьками, в будинку де дитина зареєстрована. Відповідач не має власного житла, орендує квартиру. Інколи вона забирає дитину, але оскільки вона працює по змінам (у тому числі в нічний час) оператором в ТОВ «Охоронний комплекс «Придунав`я», у неї не має можливості здійснювати в цей час догляд за дитиною. Він вважає, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини, оскільки неодноразово залишає дитину без свого нагляду. Між тим у його особистому користуванні, володінні та розпорядженні знаходиться просторе житло, в якому є всі необхідні житлові та побутові умови для проживання, виховання та утримання дитини. Він офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату. Має час займатися з сином, піклуватися про нього, тобто виховувати сина в атмосфері взаємної любові та матеріальної забезпеченості. Зобов`язується не чинити перешкод у спілкуванні матері з сином. Тому вважає, що проживання дитини разом з ним буде повноцінно відповідати інтересам та гармонійному розвитку дитини (а.с.2-5).

07 червня 2021 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області, про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.12-14).

07 липня 2021 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що довідка з місця роботи, надана ОСОБА_2 не містить даних про графік роботи, дистанційний характер цієї роботи, про повний або не повний робочий день. Крім того, судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_2 не повідомила розміру своєї заробітної плати, що на думку апелянта є вагомою обставиною, адже свідчить про можливість утримувати дитину. Також, апелянт наголошує на тому, що дитина, як хлопчик потребує батьківської уваги як майбутній чоловік. Апелянт звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю не носить для суду заздалегідь встановленої сили та не може мати більшої переваги над іншими доказами. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.26-27).

06.04.2022 віл ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач зазначила, що позивач, незважаючи на те, що йому відомо про факт проживання відповідача зі спільною дитиною в с. Дельжилер Татарбунарського району Одеської області за місцем її реєстрації, продовжує писати адресу відповідача по справі: фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , чим вводить суд в оману щодо фактичного проживання відповідача. Відповідач зазначає, що жодних заборон на спілкування позивача з їх спільним сином з боку відповідача немає. Права дитини не порушені жодним чином. Твердження позивача про наявність добрих життєвих житлово-побутових умов для проживання та виховання малолітнього сина, також розглядались в суді першої інстанції та була з`ясована відсутність у позивача свого особистого житла з елементарними санітарно-гігієнічними умовами. Крім того, в процесі розгляду справи позивач підтвердив про свої шкідливі звички із зловживання спритними напоями, за що був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Відповідач вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні 04.08.2022 в режимі відеоконференції апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу. Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як батько дитини належно і в достатній мірі піклується про дитину, належно виконує батьківські обов`язки, спроможний забезпечити дитину належними житлово-побутовими умовами, за матеріальним станом спроможний забезпечити утримання, виховання і розвиток дитини на належному рівні.

Під час розгляду справи встановлено, що мати дитини також у достатній мірі спроможна забезпечити такі ж потреби дитини на належному рівні. При цьому в судовому засіданні мати дитини переконливо довела своє відповідальне ставлення до забезпечення гармонійного розвитку дитини, створенню належних житлово-побутових умов, тому суд вважає доведеним належне виконання нею своїх материнських обов`язків, виявлення турботи про дитину та опіки. В судовому засіданні суду не повідомлено даних про наявність виключних обставин, які б виправдовували розлучення дитини із матір`ю, негативно характеризуючих даних про відповідача у спорі не здобуто.

Обидві сторони мають постійні місця проживання та роботи, офіційні джерела доходу, позитивно характеризуються, мають міцні соціальні зв`язки. За таких обставин суд дійшов висновку про однакове становище матері та батька щодо дотримання умов для визначення місця проживання дитини. Висновком, на підставі якого було прийнято рішення органом опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, встановлено доцільність проживання дитини саме разом з матір`ю.

Тому в найкращих інтересах дитини суд дійшов висновку про недоцільність розлучення дитини із матір`ю з огляду на вік і стать дитини. Тому суд вирішив залишити дитину проживати із матір`ю.

Апеляційний суд відхиляючи доводи апеляційної скарги звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 23.07.2016 між сторонами у справі Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 395, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (про вказане свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с.11).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с.12).

З довідки про доходи від 02.09.2019 вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Ізмаїл-Трансбалктермінал» на посаді електрогазозварника, та дохід його у період з березень по серпень 2019 року становить 23 550,40 грн (т. 1, а.с.14).

За місцем роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно, що вбачається з характеристики виданої ТОВ «Ізмаїл-Трансбалктермиінал» від 02.09.2019 (т. 1, а.с.15).

18.09.2019 рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 поновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » (т. 1, а.с.23).

Як вбачається з копії акту обстеження умов проживання від 01.11.2019, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, в кімнатах чисто, прибрано. Батько з дитиною зареєстровані за вказаною адресою, у дитини є спальне ліжко, ігровий куточок. Дитина проживає по черзі то з матір`ю, то з батьком (т. 1, а.с.92).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.10.2019 вбачається, що відповідач проживала по АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, мати з дитиною проживають у винайманому житлі, в квартирі є необхідні меблі та побутова техніка, умови відповідають санітарних нормам. Мати займається вихованням та утриманням дитини належним чином (т. 1, а.с.93).

Судовим наказом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2019 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тобто до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с.113).

З довідки Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу яслі-садок № 32 «Барвінок» Ізмаїльської міської ради Одеської області від 07.08.2020 вбачається, що ОСОБА_3 , 2016 р. н., відвідував дитячий садок № 32 «Барвінок» з 22.08.2019 р. і на час видання довідки. Вихованням дитини займається батько дитини ОСОБА_1 , дитина завжди охайна, батько хлопчика відповідальний, добросовісний. Приводить та забирає дитину з дитячого садка завжди батько (т. 1, а.с.123).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Одеської області від 20.11.2019, вирішено доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_9 (т. 1, а.с.94-95).

Крім того, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 направила довідку № 17 від 22.07.2022, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно працює на посаді бухгалтера в ТОВ «Охорона-Сервіс-Придунав`є з 27.06.2022.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

В силу ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В силу ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76, 77, 79, 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Стаття 89 ЦПК України встановлює: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище встановлені обставини справи апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта щодо того, що батьки мають рівні права щодо своїх дітей. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьки.

Тобто, інтереси дитини являються пріоритетними при вирішенні спору щодо місця проживання дитини.

В контексті встановлених обставин справи судом першої інстанції були зібрані належні, достатні та допустимі докази, які в повній мірі відтворюють фактичні обставини, що мають значення для справи та безпосередньо стосуються предмету доказування справи,.

За результатами перегляду справи, з врахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з оцінкою доказової бази, яку здійснив суд першої інстанції з врахуванням особливості категорії даної справи.

Доводи апелянта зводяться до критики висновків суду першої інстанції та не підтверджуються будь-якими доказами. Крім того, будь-яких підтверджень щодо існування обставин, за яких проживання дитини з матір`ю не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, щодо погіршення умов проживання або неналежних умов проживання, щодо негативних особистісних характеристик відповідача, перешкоджання позивачу в спілкуванні з дитиною, позивачем до суду не надавалось.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскількидоводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 18 серпня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк