Справа №: 343/711/22
Провадження №: 2/0343/331/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря судового засідання Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.24), просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю його в цьому будинковолодінні без поважних причин понад один рік.

Свої вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , мешкає за адресом: АДРЕСА_2 .

У зазначеному будинковолодінні зареєстрований його онук, відповідач по справі ОСОБА_2 .

Відповідач біля двох років у зазначеному будинковолодінні не проживає.

ОСОБА_2 після одруження, забрав з будинку свої особисті речі і з того часу житлом не користується та не несе витрат на його утримання. Він часто виїжджає на роботу за кордон. Він, ОСОБА_1 , жодними своїми діями не чинив перешкод щодо користування та проживання відповідача в будинку і останній залишив житлове приміщення добровільно. Навпаки, він пропонував йому проживати разом з ним, обіцяв заповісти на нього все будинковолодіння, але ОСОБА_2 не захотів.

Таким чином, відповідач у його будинковолодінні не проживає майже два роки, а лише формально рахується зареєстрованим у ньому.

Через реєстрацію відповідача у його будинку ускладнюється отримання житлової субсидії і це створює йому труднощі при зверненні за призначенням соціальних пільг, та зрештою, заважає вільно розпоряджатися його майном.

Завершити реєстрацію права власності на будинковолодіння в даний час він не має можливості у зв`язку з форс-мажорними обставини - запровадження воєнного стану.

Отже, відповідач не проживає у належному йому будинку більше одного року, втративши інтерес до нього, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням (а.с.1-3).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Андрійович Я.Ф. (договір-довіреність №16 а.с.14), в підготовче судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. Представник позивача подав заяву згідно якої просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримують в повному обсязі, просять задоволити (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 , в підготовче судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, подав заяву, згідно якої просить заяву ОСОБА_1 розглянути без його присутності. Позов визнає, так як дійсно не проживає в нього біля двох років, а тимчасово живе на орендованих квартирах (а.с.21-22).

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява про визнання позову відповідачем не суперечать закону, не порушуєь права, свободи та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов, з врахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Права власника будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Ст.72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідності до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Рішенням №28 виконавчого комітету Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 07.10.2004 (а.с.9 з.с.) визнано право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні за вказаною позивачем адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 ( копія паспорта ОСОБА_2 а.с.22 з.с.).

Акт обстеження від 03.05.2022 (а.с.13) свідчить про те, що зі слів гр. ОСОБА_1 та сусідів - він проживає один. Онук, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прописаний в будинку АДРЕСА_3 , але близько 2-х років фактично не проживає.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником майна будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 і в силу ст.391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування.

Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку, що створює для позивача незручності у реалізації права власності та користуванні будинковолодінням, отримання соціальних пільг.

Суд вважає, що формальна реєстрація відповідача у будинковолодінні, яке належить позивачу на праві власності , порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності.

Постановою Верховної Ради України № 807-IX від 17 липня 2020 року в Івано-Франківській області ліквідовано Долинський район, тією ж постановою утворено Калуський район до складу якого увійшла територія ліквідованого Долинського району.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинковолодінні, яке розташована за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участі у спільному побуті, а його реєстрація у будинковолодінні перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, так як він не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд тільки через те, що за реєстрацією у належному йому будинковолодіння значиться відповідач. Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності не проживання в будинковолодінні чи наявності іншої домовленості між ним і власником, відповідачем не представлено, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування даним будинковолодінням.

Враховуючи те, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , оскільки являється особою з інвалідністю I групи (копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 а.с.5), з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн., судового збору у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі ст. 41 Конституції України,ст.72 ЖК України, ст.ст. 391,405 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, керуючись ст.ст. 12, 141, 200, 206, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло - задоволити .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування будинковолодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Долинського районного суду В.А. Тураш