Справа № 192/1287/21
Провадження № 2/192/38/22
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 листопада 2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-234280 про надання останньому кредиту в сумі 101000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 35 відсотків річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01 листопада 2024 року.

У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 19 липня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 135792 грн. 85 коп., з яких 98004 грн. 47 коп. заборгованість за тілом кредиту, 37788 грн. 38 коп. заборгованість за відсотками, від сплати яких відповідач ОСОБА_1 ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку до закінчення дії кредитного договору. Ооскільки відповідач ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , тому вважають, що сума заборгованості повинна бути стягнена солідарно з відповідачів, враховуючи, що сума отриманого кредиту вважається дрібним побутовим правочином і тому договір вчинений в інтересах сім`ї.

Сторони в судове засідання не з`явились повідомлялись про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник позивача подав суду заяву, згідно якої просив проводити судовий розгляд у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, згідно якого визнав позов частково, а саме в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позов не визнав, даний відзив поданий електронним шляхом, на офіційну електронну пошту суду, але при цьому відзив не містить кваліфікованого підпису, що позбавляє суд з можливістю визначитись з особою, яка направила відзив і тому такий відзив судом не враховується.

Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-234280 від 04 листопада 2019 року (а.с. 77-83) про надання останньому кредит в сумі 101000 грн. 00 коп. терміном на 60 місяців зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 35 % річних, нарахованих згідно п. 3 цього договору зі строком повернення кредиту не пізніше 01 листопада 2024 року.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав грошові кошти відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується рухом коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 з 04 листопада 2011 року по 19 липня 2021 року, а також меморіальними ордерами №63658196 від 04 листопада 2019 року та №63658200 від 04 листопада 2019 року (а.с. 72-76).

Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов`язання та не виплачував кредит у встановлені договором строки, в зв`язку з чим на думку позивача, станом на 19 липня 2021 року, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 135792 грн. 85 коп., з яких 98004 грн. 47 коп. заборгованість за тілом кредиту, 37788 грн. 38 коп. заборгованість за відсотками, що вбачається з наявної в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 71).

Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 за спірним кредитним договором №CL-234280 від 04 листопада 2019 року заборгованості в розмірі 98004 грн. 47 коп., яка складається з 98004 грн. 47 коп. заборгованість за тілом кредитує обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615, 625 ЦК України підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з відсотків, то суд зауважує таке.

Як вбачається з розрахунку позивача, прострочення сплати заборгованості у відповідача ОСОБА_1 виникло 04 квітня 2020 року і саме з цього періоду по 19 липня 2021 року нараховані прострочені проценти.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування позивачем після прострочення зобов`язання відповідачу в заборгованість процентів за договором і процентів передбачених ст. 625 ЦК України є помилковим, у зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за договором задоволенню не підлягають.

Така позиція суду відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Що стосується вимог позивача до відповідачки ОСОБА_2 , то суд зауважує, таке.

Як підставу вимог до відповідачки позивач вказує те, що в Анкеті-Заяві № CL-234280 фізичної особи на отримання готівкового кредиту відповідача ОСОБА_1 , вбачається, що він в графі ПІБ подружжя зазначив ОСОБА_2 (а.с. 83).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів, перебування в шлюбі відповідачів на час укладення кредитного договору №CL-234280 від 14 листопада 2019 року, а саме свідоцтва про шлюб, витягу з реєстру актових записів про шлюб, тому суд вважає, що позивачем не доведено солідарний обов`язок відповідачів в частині погашення заборгованості і тому в задоволені позову по відношенню до відповідачки ОСОБА_2 слід відмовити.

Таким чином, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 98004 грн. 47 коп., в іншій частині вимоги до відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2270 грн. 00 коп. (а.с. 5).

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13579 грн. 28 коп. то суд зауважує таке.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивач надає витяг з договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року укладений між АТ «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО», який не містить відомості про розмір суми, що підлягає сплаченню позивачем за надану йому професійну правничу допомогу, а також не містить відомостей про предмет договору в частині надання професійної правничої допомоги позивачу в частині звернення до суду з позовом до відповідачів (а.с. 101).

Інших будь-яких доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду не надано.

Тому суд вважає, що позивачем не доведено суду понесення ним витрат на професійну правничу допомогу і в задоволенні вимоги про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити

На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України; керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 81, 137, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09807862, за кредитним договором №CL-234280 від 04 листопада 2019 року станом на 19 липня 2021 року: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 98004 (дев`яносто вісім тисяч чотири) грн. 47 (сорок сім) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 (нуль) коп. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні вимоги про компенсацію судових витрат Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на професійну правничу допомогу відмовити.

В задоволені іншої частини позову Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволені позову Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорту суду невідомі про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.