Дата документу 19.01.2022 Справа № 331/3830/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/3830/20Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М. Повний текст рішення складено 22.03.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/49/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-7), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 18.06.2007 року у розмірі 82420,83 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., а також стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що між позичальником ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 18.06.2007 року був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20897,00 доларів США зі сплатою 12,2% річних. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого Банк відповідно до умов цього договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладених з боржниками, зазначених в Реєстрі заборгованості боржників. 09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 951/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 0 від 18.06.2007 року. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору № 0 від 18.06.2007 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Світлицьку В.М. (а.с. 96).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 99) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року (а.с. 148-150) у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 158-165) просило рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 173).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.190-191), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 192).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач через свого представника подав апеляційному суд відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 196-200).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень). Крім того, суддя-доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (а.с.201).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ТОВ «Вердикт Капітал» у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що позов позивача у цій справі має назву «…про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту …» (а.с.2), хоча позивач у цій справі фактично просить стягувати з відповідача не борг за цим договором, а лише 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України (а.с.5) та пеню, нараховану ним за період з 16.09.2019 року по 16.09.2020 року (а.с.5), тобто після закінчення строку для виконання основного зобов`язання 18.06.2014 року (а.с.10).

Також, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції правильно у цій справі керувався ст.ст. 256-259, 261, 509, 526, 530, 549-551, 610-612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-82, 141, 258, 259, 264-265, 354 ЦПК України та правильно відмовив позивачу у задоволенні його вищезазначеного позову у цій справі у повному обсязі, та зокрема: у стягненні 3% річних - саме у зв`язку із спливом строку позовної давності у цій справі, про яку заявляв відповідач через свого представника у цій справі у суді першої інстанції (відзив а.с. 122-123).

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 18.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов`язків якого виступає - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (копія договору із додатками а.с. 9-20).

Відповідно до пункту 1.1 вказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 20897,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 105529,85 грн. за курсом Національного Банку України на день укладення договору.

Відповідно до п.1.3.1 вказаного кредитного договору, за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,50 % річних.

Відповідно до п.1.2.2 вказаного кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 18.06.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого ПАТ «УкрСиббанк» продає (відступає) права вимоги за кредитами та передає їх ПАТ «Дельта Банк», зокрема за договором № 0 року від 18.06.2007 року (а.с.29-67).

09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 951/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку № 1,2 до цього договору, в тому числі за договором кредиту № 0 року від 18.06.2007 року (а.с. 68-72).

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача у цій справі.

Також, суд першої інстанції правильно зазначав, що позивач у цій справі вказував, що заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором в повному обсязі не погашена та загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 16.09.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.72) становить 1100198,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 270630,32 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 760312,07 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 69255,89 грн.

Крім того, позивач також зазначав, що оскільки існує прострочене основне грошове зобов`язання, то він у цій справі ставить вимогу про стягнення з відповідача пені та 3 % річних від простроченої суми за останні 3 роки на підставі ст. 625 ЦК України.

Загальний розмір пені та 3% річних за користування кредитом станом на 16.09.2020 року відповідно до розрахунку заборгованості позивача у цій справі становить 82420,83 грн., з яких: нараховані 3% річних з урахуванням подвійної ставки НБУ 24385,44 грн. (а.с.25); нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 58035,39 грн. (а.с.25).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, позивач, як кредитор, дійсно мав право на нарахування відповідачу у цій справі 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але не від 270630,62 грн. станом на 16.09.2017 року (яка була предметом передачі Банком ТОВ «Вердикт Капітал» за вищезазначеним договором купівлі-продажу майнових прав (а.с.68-72), як помилково вважав та зазначав позивач у своєму позові у цій справі, а - від суми боргу станом на дату виконання основного зобов`язання - не пізніше 18.06.2014 року (п.1.2.2 договору а.с.10).

Оскільки, матеріли цієї справи не містять доказів того, що сторонами за вищезазначеним кредитним договором застосовувався інший термін повернення кредиту відповідно договору та /або відповідної угоди сторін.

Позивач також зазначає, що станом 16.09.2020 року, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.06.2007 року.

Таким чином, з огляду на те, що позичальником прострочено основне грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 0 від 18.06.2007 року, то ТОВ «Вердикт Капітал» правильно вважав, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, але з урахуванням обставин, встановлених апеляційним судом саме від суми боргу станом на дату виконання основного зобов`язання, - не пізніше 18.06.2014 року (п.1.2.2 договору а.с.10), розрахунок якої позивач суду першої інстанції у цій справі на свій розсуд не надав.

Представник відповідача проти задоволення позову у цій справі у суді першої інстанції заперечувала, просила відмовити в повному обсязі, зокрема і у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що також зазначала у відзиві на позовну заяву (а.с. 122-123).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у відповідності до графіку погашення кредиту (а.с.18-20), який є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.06.2007 року, строк повернення кредитних коштів сторонами встановлено 18.06.2014 року (а.с.20).

При цьому, матеріали справи не містять даних про зміну терміну повернення кредиту та доказів того, що між Банком та позичальником укладалися будь-які додаткові угоди.

Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, ст. 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи, що основний борг за вищезазначеним кредитним договором відповідачем на користь кредитора не був повернутий (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), суд першої інстанції правильно встановив, що права кредитора з боку відповідача порушені.

Проте, доказів наявності обставин, передбачених ст. 264 ЦПК України, для переривання строку позовної давності після настання строку для виконання основного зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором - 18.06.2014 року, стороною позивача у матеріали цієї справи суду надано не було, тому останній сплив 18.06.2017 року.

Будь-яке рішення будь-якого суду про стягнення з відповідача на користь будь-якого кредитора за вищезазначеним кредитним договором (первісного чи нового) будь-якої суми основного боргу відсутнє та у матеріали цієї справи позивачем суду у цій справі не надано.

Вищезазначений позов до відповідача до суду про стягнення 3% річних та пені за подвійною ставкою НБУ (а.с.5) ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явлено у цій справі поштою лише 06.10.2020 року (конверт ас.95), тобто після спливу строку загальної позовної давності до основної вимоги.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем у матеріали цієї справи не було надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами у справі наявна домовленість, оформлена у встановленому законом порядку, про збільшення строку позовної давності.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В силу вимог ст. ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Так, за останнім правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 (а.с. 148-151), який вже існував на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі (17 березня 2021 року) та який враховує апеляційний суд у цій справі, зазначається, що «п. 43… інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати ….. річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги».

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що відсутнє також будь-яке рішення суду про відмову Банку у задоволенні стягнення вищезазначеної основної заборгованості за кредитним договором, то хоча позивач ТОВ «Вердикт Капітал» й мав право на нарахування відповідачу ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних на суму основного боргу за вищезазначеним кредитним договором після 18.06.2014 року (дати для виконання основного зобов`язання, визначеної у договорі п. 1.2.2 а.с.10) у тому числі в межах 3-річного (загального) строку позовної давності позовних вимог з лише 06.10.2017 року, а не з 16.09.2017 року (як помилково зазначав позивач у своєму позові а.с.25) по 16.09.2020 року (а.с. 25), в межах позовних вимог у цій справі а.с. 2), враховуючи подачу позову позивачем у цій справі 06.10.2020 року поштою (конверт з відміткою а.с.95).

Проте, якщо при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи загальна (трирічна) позовна давність для примусового стягнення кредитором у судовому порядку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 18.06.2014 року (а.с.10) основного боргу за кредитним договором сплила ще 18.06.2017 року, а відповідач позов позивача у цій справі не визнав (відзив а.с.121-123), просив застосувати позову давність, то трирічна (загальна) позовна давність для стягнення 3 % річних (які не є штрафними санкціями і тому на них розповсюджується також загальний (трирічний) строк позовної давності), як додаткового зобов`язання, теж сплила 18.06.2017 року, враховуючи що кредитор звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише 06.10.2020 року (а.с.95).

Неможливим у даній справі при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є застосування правового висновку Верховного Суду, викладений у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц (в якій 3% річних нараховувались позивачем за триваюче порушення в межах 3-х років до дати звернення з позовом від 2016 року до суду за наявності вже рішення суду від 2009 року про стягнення основного боргу за кредитним договором), оскільки наведені у постанові Верховного Суду та оскаржуваному рішенні фактичні обставини є різними.

Крім того, хоча суд першої інстанції правильно враховував у цій справі вимоги ст.ст. 266 ЦК України, за змістом яких: зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (пені).

Проте, суд першої інстанції допустився помилки у цій справі, відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням позовної давності в 1 (один) рік за період з 16.09.2019 року по 12.06.2020 року у сумі 58035,39 грн. (а.с. 25) у цій справі також у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач (відзив а.с. 121-123).

Так як суд першої інстанції мав відмовити позивачу у стягненні вищезазначеної пені з відповідача у цій справі за необґрунтованістю її нарахування позивачем, як кредитором, після закінчення строку для виконання основного зобов`язання 18.06.2014 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «Вердикт Капітал» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року у цій справі слід змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги сторони позивача лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої чи апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину останнього в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 19.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.