Постанова

Іменем України

25 травня 2022 року

м. Київ

справа № 185/871/18

провадження № 61-1200св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Машошина Альона Олегівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Машошина Альона Олегівна, на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 01 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що, починаючи з вересня 2017 року, відповідач у публічних виступах неодноразово допускав образливі висловлювання на його адресу, які були зафіксовані у відеозаписах, розміщених у мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Зазначав, що розповсюдження відповідачем щодо позивача висловлювань образливого характеру принижує його честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, паплюжить його високу соціальну оцінку в очах оточуючих, принижує здобуту роками плідної праці ділову репутацію, оскільки характеризує особу позивача як прихильника сепаратизму та людину, яка говорить неправду. Указує, що публічне поширення відповідачем образливих висловлювань завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у необхідності поновлення встановлених роками доброзичливих відносин із оточуючими людьми.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 просив суд:

- визнати публічні висловлювання ОСОБА_2 щодо нього, а саме: «Почему вы этого сепара конченого не взяли и просто не засунули

в каталажку...», зафіксоване у відеоролику «ІНФОРМАЦІЯ_2» (момент

08:03-08:07/10:35); « Сколько смертей на его шахтах? Сколько он унижал воинов АТО)?», «Вы сепары! » та « Сепаров на нары!», зафіксовані

у відеоролику «ІНФОРМАЦІЯ_5 » (момент 53:04-54:16/1:17:31); « Брехун , в общем, одним словом!», зафіксоване у відеоролику «ІНФОРМАЦІЯ_3» (момент 19:20-19:23/29:44); «Хотел обратиться в первую очередь к братушанчикам-петушанчикам с ДТЭК Павлоградугля!» та «ОСОБА_1», зафіксованих у відеоролику «ІНФОРМАЦІЯ_4» (момент 19:20-19:23/29:44), розміщених відповідачем в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7», образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 видалити відеоролики, в яких зафіксовано образливі висловлювання, з каналу «ІНФОРМАЦІЯ_7» на відеохостинговому ресурсі «YouTube» та заборонити публікацію зазначених відеороликів у будь-який спосіб;

- стягнути з ОСОБА_2 1,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 рокуу складі судді Бондаренко В. М. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин займав керівну посаду в ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», важливого підприємства у соціальному та політичному житті мешканців шахтарського регіону м. Павлоград, тобто був публічною особою, межа допустимої критики щодо якої є значно ширшою ніж щодо пересічної особи. Допущені відповідачем на адресу позивача висловлювання, які мали місце на мирних зібраннях із подальшим їх розповсюдженням через мережу Інтернет, стосувались критики позивача як посадової особи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та є його оціночними судженнями.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено:

- визнано образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , зазначені в позовній заяві висловлювання ОСОБА_2 , допущені ним публічно та зафіксовані у відеороликах на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7» на відеохостинговому ресурсі «YouTube»;

- зобов`язано відповідача видалити відеоролики « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; «ІНФОРМАЦІЯ_5 »; «ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «ІНФОРМАЦІЯ_4» з каналу «ІНФОРМАЦІЯ_7», розміщених в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube», та заборонено публікацію зазначених відеороликів у будь-який спосіб;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1,00 грн

у відшкодування моральної шкоди.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , підписану адвокатом Машошиною А. О., задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-22392св19).

Постанову Верховного Суду мотивовано тим, що позивач, окрім позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, пред`явив позовні вимоги немайнового характеру (про визнання висловлювань такими, що принижують його честь, гідність і ділову репутацію, та про зобов`язання вчинити дії). За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про можливість розгляду цієї справи в спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (письмовому провадженні).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задоволено.

Визнано висловлювання ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , висловлені ним публічно, а саме:

- «Почему вы этого сепара конченого не взяли и просто не засунули в каталажку...», зафіксоване у відеоролику: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (момент

08:0-08:07/10:35)

- « Сколько смертей на его шахтах? Сколько он унижал воинов АТО)? », « Вы сепары! » та « Сепаров на нары!», зафіксовані у відеоролику: «ІНФОРМАЦІЯ_5 » (момент

53:04-54:16/1:17:31);

- « Брехун , в общем, одним словом!», зафіксоване у відеоролику: «ІНФОРМАЦІЯ_3» (момент 19:20-19:23/29:44);

- «Хотел обратиться в первую очередь к братушанчикам-петушанчикам

с ДТЭК Павлоградугля!» та «ОСОБА_1», зафіксованих

у відеорлику: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (момент 19:20-19:23/29:44), розміщених відповідачем в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7», образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зобов`язано відповідача видалити відеоролики « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; «ІНФОРМАЦІЯ_5 »; «ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «ІНФОРМАЦІЯ_4», з каналу «ІНФОРМАЦІЯ_7», розміщених в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube» та заборонити публікацію зазначених відеороликів у будь-який спосіб.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1,00 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що поширена відповідачем інформація про позивача є неправомірною дією, яка спричинила негативні наслідки для позивача, тому така інформація не може вважатися оціночними судженнями на підставі статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Оприлюднена відповідачем інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною та непідтвердженою, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього.

Оскільки зазначені висловлювання ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , висловлені ним публічно, визнано образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому підлягають задоволенню

і позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у 1,00 грн та яка підлягає стягненню на його користь

з відповідача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Машошина А. О., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не досліджував та не оцінював прямі цитати з тексту на предмет їх відповідності дійсності або припущення, не вирішував питання, чи висловлені ним слова є негативними, недостовірними. Також не досліджено текст в цілому та не встановлено, які з фраз стосуються конкретно позивача, а які - направлені на знеособлених осіб, чи є висловлені ним слова фактами чи оціночними судженнями, чи можна їх перевірити, чи ні.

Також апеляційний суд не врахував, що позивач є публічною особою, тому вимоги щодо поширення інформації щодо нього є більш суворими ніж стосовно інших осіб.

Суд апеляційної інстанції не призначав у справі судову лінгвістичну експертизу на предмет встановлення того, чи є вислови відповідача фактами чи оціночними судженнями.

При цьому посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду 06 лютого 2019 року у справі № 761/28992/15-ц (провадження

№ 61-10879св18), від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц (провадження № 61-19478св18), від 24 квітня 2019 року у справі

№ 569/5269/16-ц(провадження № 61-508св17), від 22 травня 2019 року

у справі № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18), від 11 липня 2019 року у справі № 757/11361/17-ц (провадження № 61-1311св19),

від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17-ц (провадження

№ 61-8718св19), від 13 листопада 2019 року у справі № 758/2393/16-ц (провадження № 61-11119св18), від 07 травня 2020 року у справі

№ 757/32917/17-ц (провадження № 61-4421св19), від 20 травня 2020 року

у справі № 758/12586/15 (провадження № 61-38937св18),від 07 квітня

2021 року у справі № 761/13926/17 (провадження № 61-6669св19).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 листопада 2017 року ОСОБА_2 , публічно виступаючи перед будівлею ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що знаходиться за адресою:

вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, допустив висловлювання на адресу позивача, а саме, цитата: « Сколько смертей на его шахтах? Сколько он унижал воинов АТО? », надалі: «Просто этот человек, пока он сидит своей задницей на тёплом стуле с красивыми девочками, хлопцы умирают за нашу страну», а далі на адресу і позивача, й інших осіб відповідач скандував слова « Вы сепары! » та « Сепаров на нары!».

Відеозапис цієї публічної образи ІНФОРМАЦІЯ_8 розміщено

в мережі Інтернет, на відеохостинговому ресурсі «YouTube», на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7», у відеоролику під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5 » (момент 53:04-54:16/1:17:31), ІНФОРМАЦІЯ_9 .

14 січня 2018 року, під час публічного виступу ОСОБА_7 біля будівлі Павлоградської міської ради, що знаходиться за адресою: вул. Соборна, 95, м. Павлоград, Дніпропетровська область, відповідач образливо висловився щодо позивача, а саме викрикнув слово, цитата: «Брехун, в общем, одним словом!». Відеозапис цієї публічної образи ІНФОРМАЦІЯ_10 розміщено

в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube», на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7», у відеоролику під назвою

«ІНФОРМАЦІЯ_3» (момент 19:20-19:23/29:44), ІНФОРМАЦІЯ_11.

18 січня 2018 року, публічно виступаючи перед будівлею Національного агентства з питань запобігання корупції, яка розташована за адресою: бульвар Дружби народів, 28, м. Київ , ОСОБА_2 образливо висловився щодо позивача, а саме, цитата: «Хотел обратиться в первую очередь

к братушанчикам-петушанчикам с ДТЭК Павлоградугля!», надалі зазначив: «ОСОБА_1». Відеозапис цієї публічної образи ІНФОРМАЦІЯ_12 розміщено в мережі Інтернет на відеохостинговому ресурсі «YouTube»,

на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_7», у відеоролику під

назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» (момент 19:20-19:23/29:44), ІНФОРМАЦІЯ_13.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Машошина А. О., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної

в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету

і неупередженості правосуддя.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2013 року

у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання

в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавчим правом на відповідь. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, на особу яка таким чином чи у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що висловлювання відповідача на мирних зібраннях громадян, з подальшим розповсюдженням цих висловлювань через мережу Інтернет, а саме: «Сколько смертей на его шахтах? Сколько он унижал воинов АТО?», «Просто этот человек, пока он сидит своей задницей на тёплом стуле с красивыми девочками, хлопцы умирают за нашу страну», «Вы - сепары!» та «Сепаров на нары!», « Брехун , в общем, одним словом!». «Хотел обратиться в первую очередь к братушанчикам-петушанчикам с ДТЭК Павлоградугля!», «ОСОБА_1», носять образливий характер, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Позивач на час спірних правовідносин був публічною особою, а саме,

з 01 січня 2017 року до 01 лютого 2018 року займав посаду директора ВСП «Шахтоуправління імені Г. Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», тоді як відповідач є керівником Громадської організації «Українське народне об`єднання «Характерники».

Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції,

з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню. Вислови відповідача свідчать про критичну оцінку ситуації, що склалася між сторонами.

Верховний Суд наголошує також про те, що публічний статус позивача та суспільний інтерес щодо його особи при виконанні ним посадових обов`язків свідчить про більш ширші межі допустимої критики стосовно нього, що узгоджується зі статтею 10 Конвенції, відповідною практикою ЄСПЛ, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендаціями, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Крім того, у справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» (рішення від 31 липня

2007 року) ЄСПЛ зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства

та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої

статті 10 Конвенції, вона стосується не лише «інформації» або «ідей»,

які сприймаються схвально або вважаються необразливими,

або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують

або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».

Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення

до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони,

як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів

і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені

на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними

до різкої, навітьнекоректної критики.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду:

від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц (провадження

№ 61-319св21), від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20 (провадження № 61-18186св20).

Ураховуючи зазначене, висновок апеляційного суду про те, що поширена відповідачем інформація про позивача не може вважатися оціночними судженнями на підставі статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки такі фактичні твердження відповідача можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів, є помилковим.

Натомість, суд першої інстанції, встановивши, що вказані висловлювання, які мали місце на мирних зібраннях з боку відповідача, з подальшим розповсюдженням такої інформації через мережу Інтернет, стосувалась критики позивача як посадової особи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», дійшов правильного висновку про те, що висловлення відповідача ОСОБА_2 як керівника громадської організації «Українське об`єднання «Характерники» є оціночними судженнями.

Таким чином, висновки суду першоїінстанції у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовані правильно, суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не призначав у справі судову лінгвістичну експертизу на предмет встановлення того, чи є вислови відповідача фактами чи оціночними судженнями, є безпідставними, так як відповідного клопотання учасниками справи не заявлено. Крім того визначення того чи є поширені висловлювання оціночними чи твердженнями про факти знаходиться у межах компетенції суду і безумовно не є тими обставинами, які визначаються виключно експертом.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо

в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У частині шостій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ураховуючи задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Машошина А. О., який звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», та, як результат скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 , який був ініціатором перегляду рішення суду першої інстанції, підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у касаційному порядку у розмірі 4 933,60 грн на користь держави.

Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Машошина Альона Олегівна, задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2021 року скасувати.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в касаційному порядку у розмірі 4 933 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять три) гривні, 60 (шістдесят) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк