Справа № 461/6755/20 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/789/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м.Львів

Справа № 461/6755/20

Провадження № 22ц/811/789/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 18 січня 2021 року у складі судді Романюка В.Ф., у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ДП «Львівський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

25 серпня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 грудня 2016 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території Звенигородської сільської ради. Наказом управління від 20 січня 2017 року № 13-503/16-17-СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», йому ( ОСОБА_3 ) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтованим розміром 0,1200 га із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва. Вказує, що ДП «Львівським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру розроблено проект землеустрою щодо відведення йому (позивачу) земельної ділянки для індивідуального садівництва на території Звенигородської сільської ради. Згідно переліку обмежень у використанні земельної ділянки та наявних земельних сервітутів від 14 липня 2017 року № 172, що є складовою частиною проекту землеустрою, на момент виготовлення такого були відсутні будь-які обмеження у використанні цієї земельної ділянки. Стверджує, що у Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23 лютого 2018 року № 871/82-18, який є складовою частиною проекту землеустрою, також зазначено про відсутність будь-яких обмежень у використанні земельної ділянки. У пояснювальній записці проекту землеустрою вказано, що для проведення робіт із виготовлення проекту землеустрою, використано викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель Звенигородської сільської ради, на якому вказано місце знаходження земельної ділянки. Місцеположення кутів повороту меж ділянки обстежено і встановлено в натурі по фактичному стану в присутності представника землекористувача, представника Звенигородської сільської ради та узгоджено з представниками суміжних землекористувачів. Зазначає, що акт про встановлення меж в натурі, що також є у складі Проекту землеустрою, складений та підписаний ним (позивачем), сільським головою Звенигородської сільської ради, землевпорядником цієї ради та суміжним землекористувачем. Вказує, що земельній ділянці, яка йому передавалась, присвоєно кадастровий номер :06:000:0297. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 2 липня 2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано йому ( ОСОБА_3 ) у власність земельну ділянку площею 0,1200 га, в тому числі пасовища площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:0297) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для індивідуального садівництва, розташованої на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району. Вказує, що 18 липня 2018 року ним (позивачем) проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, про що отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 липня 2018 року. Зазначає, що на сьогоднішній день на земельній ділянці, що є у його власності, здійснено будівельно-монтажні роботи конструкції модульного типу (садовий будиночок), загальною площею 79,35 кв.м. Стверджує, що згідно повідомлення ТзОА «Прикарпатзахідтранс» від 13 квітня 2020 року № 550/08 про охоронну зону магістрального трубопроводу TOB «Прикарпатзахідтранс», земельна ділянка перебуває у його (позивача) власності, знаходиться в охоронній зоні продуктопроводу TOB «Прикарпатзахідтранс». Відповідно до Висновку № 010/20 від 7 травня 2020 року земельно-технічної експертизи, складеної ТзОВ «Гал-Світ», земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс»; відстань від незавершеного будівництва (фундаменту) на земельній ділянці до магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» становить 63,5 м; будівництво на земельній ділянці не відповідає вимогам ДБН України. Вказує, що він (позивач) звернувся до ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» із заявою про надання технічних умов на встановлення тимчасової збірної будівельної конструкції модульного типу, на що було отримано вимогу про знесення самочинного будівництва від 15 травня 2020 року № 703/08 шляхом припинення розпочатого будівництва та демонтажу фундаменту з каркасом. З листа Звенигородської сільської ради від 1 липня 2020 року № 02-18/409 вбачається, що нафтопродуктопровід ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» проклало трубопровід ще до 2015 року. У зв`язку з цим, земельну ділянку, що була передана йому у власність, неможливо використовувати згідно із її цільовим призначенням. Стверджує, що у зв`язку з цим він (позивач) постійно перебуває у пригніченому, знервованому стані, регулярно переживає стреси, зазнає душевних страждань, а також звертався до медичних закладів. у зв`язку з чим змушений приймати ліки, вартість яких на даний час становить 6 534 грн. Моральну шкоду оцінює в 100 000 грн. Зазначає, що загальна вартість завданих майнових збитків становить 167 762 грн., з яких: 4 697 Євро (еквівалентно 152 061 грн. по курсу НБУ на день звернення із позовом) - вартість будівельно-монтажних робіт з демонтажу та переносу конструкції модульного типу; 8 768 грн. - вартість багаторічних насаджень; 6 534 грн. - вартість придбаних ліків. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про скасування рішення суду та задоволення його апеляційної скарги, посилаючись на доводи позовної заяви.

10 червня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області подано відзив на апеляційну скаргу, у якому автор посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із ч. 4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Встановлено, що 23 грудня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території Звенигородської сільської ради.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20 січня 2017 року № 13-503/16-17-СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області орієнтованим розміром 0,1200 га із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

ДП «Львівським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для індивідуального садівництва на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно із ст.29 цього Закону фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, які надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки).

З переліку обмежень у використанні земельної ділянки та наявні земельні сервітути від 14 липня 2017 року № 172, що є складовою частиною Проекту землеустрою, вбачається, що на момент виготовлення такого були відсутні будь-які обмеження у використанні земельної ділянки, яка передавалась позивачу.

У Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23 лютого 2018 року № 871/82-18, що є складовою частиною Проекту землеустрою, також зазначено про відсутність будь-яких обмежень у використанні земельної ділянки. Даний проект землеустрою погоджено.

Погодження документації із землеустрою здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 580 «Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження документації із землеустрою територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру». На відміну від погодження за місцем розташування земельної ділянки, принцип екстериторіальності за визначенням дозволяє дотриматися об`єктивності та неупередженості під час розгляду документації, вчасності її опрацювання, усунення контактів між розробниками та експертами.

Згідно із ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Чинним законодавством не передбачено підстав для відмови в затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В пояснювальній записці Проекту землеустрою вказано, що для проведення робіт із виготовлення проекту землеустрою використано викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель Звенигородської сільської ради, на якому вказано місце знаходження земельної ділянки. Місцеположення кутів повороту меж ділянки обстежено і встановлено в натурі по фактичному стану в присутності представника землекористувача, представника Звенигородської сільської ради та узгоджено з представниками суміжних землекористувачів.

Переданій позивачу земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :06:000:0297

Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 2 липня 2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га, в тому числі пасовища площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:0297) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для індивідуального садівництва, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району.

18 липня 2018 року позивачем проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0297, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 липня 2018 року.

Позивач посилається на те, що на земельній ділянці, що є у його власності здійснено будівельно-монтажні роботи конструкції модульного типу (садовий будинок) загальною площею 79,35 кв.м.

З повідомлення ТОВ «Прикарпатзахідтранс» від 13 квітня 2020 року № 550/08 про охоронну зону магістрального трубопроводу TOB «Прикарпатзахідтранс» вбачається, що земельна ділянка (кадастровий номер :06:000:0297), яка перебуває у власності позивача, знаходиться в охоронній зоні продуктопроводу TOB «Прикарпатзахідтранс».

Відповідно до висновку № 010/20 від 7 травня 2020 року земельно-технічної експертизи, складеної ТзОВ «Гал-Світ», земельна ділянка (кадастровий номер :06:000:0297), що належить на праві власності ОСОБА_3 , знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс»; відстань від незавершеного будівництва (фундаменту) на цій земельній ділянці до магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» становить 63,5 м; будівництво на вказаній земельній ділянці не відповідає вимогам ДБН України.

Позивач звернувся до ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» із заявою про надання технічних умов на встановлення тимчасової збірної будівельної конструкції модульного типу, на що він отримав вимогу про знесення самочинного будівництва від 15 травня 2020 року № 703/08 шляхом припинення розпочатого будівництва та демонтажу фундаменту з каркасом.

З листа Звенигородської сільської ради від 1 липня 2020 року № 02-18/409 вбачається, що нафтопродуктопровід ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» прокладено до 2015 року.

Проектом землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не встановлено обмежень у її використанні та відповідний Проект землеустрою погоджений, тобто відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зауважень та пропозицій до останнього не подано, а відтак, у Головного управління Держгеокадарсту у Львівській області були відсутні правові підстави для відмови у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивачу.

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч.5 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження містять охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Враховуючи відсутність у Головного управління Держгеокадарсту у Львівській області інформації щодо наявності чи погодження з відповідними органами виконавчої влади ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» схеми пролягання тубопроводу, а також відсутність відображених в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідних обмежень, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Головне управління Держгеокадарсту у Львівській області при прийнятті наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та при її затвердженні діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу. Факт прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Обов`язковою умовою для настання відповідальності перед позивачем є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів протиправними.

Судом встановлено, що позивач не заявляв вимог про визнання неправомірними дій чи бездіяльності органу державної влади. Дії відповідачів незаконними не визнавалися.

Згідно постанови Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди у визначеному ним розмірі.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні.

На позивача покладається обов`язок доведення факту завдання йому моральної шкоди, а також надання доказів на підтвердження того, що саме рішення відповідача призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 750/6330/17) моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до

ст.ст.1166, 1167, 1173 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою Це підлягає доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів щодо незаконності дій або бездіяльності відповідачів, підтвердженої в установленому порядку відповідними процесуальними документами (рішенням суду); наявності шкоди та її розміру, причинного зв`язку між діями відповідачів та завданою шкодою; не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди.

На підставі аналізу наданих доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, що не спростовано доводами апеляційної скапрги. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Головуючий

Судді