Справа № 132/637/22
Ухвала

Іменем України

27 травня 2022 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі судді Ставнійчук С.В.

за участі секретаря судового засідання Лисюк О.П.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.

Скаржник оскаржує рішення про відмову у накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», яке оформлено листом від 22.02.2022 року за вих № 5169/2.3-22/2 та просить зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. усунути порушення шляхом прийняття постанови про арешт та звернення стягнення на корпоративні права божника ОСОБА_2 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

Вимоги скарги обґрунтовував тим, шо на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 боргу у загальній сумі 8 420 576, 15 грн. Його представником в рамках даного провадження подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке». У зв`язку з відсутністю відповіді на його клопотання, 17.02.2022 представником начальнику відділу подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду зазначеного вище клопотання. 17.03.2022 представнику надійшов лише лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області від 22.02.2022 вих. № 5169/2.3 22/2, в якому вказувалося на відсутність правових підстав для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», проте постанова про відмову у задоволенні клопотання не винесена.

Вважає таке рішення державного виконавця, винесене за результатами розгляду поданого клопотання про відмову в накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника оформлене у формі листа неправомірним, з підстав невідповідності такого рішення приписам ч.1 ст. 48, ч.ч.1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.1ч.2 ст.55, ч.1 ст. 167 Господарського кодексу України, оскільки корпоративні права є оборотоздатними і можуть переходити від однієї особи до іншої, а невизначеність порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства в Закону України «Про виконавче провадження» не може бути перешкодою у застосуванні такого заходу процесуального примусу. Також неприйняття рішення у формі постанови свідчить про неправомірність рішення про відмову у накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Заводнюк І.М. надійшов відзив на скаргу, у якому проти задоволення скарги заперечила з підстав, що дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих повноважень, що є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11.04.2022 скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали крім іншого подане клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про допит в судовому засіданні представника ОСОБА_3 як свідка про відомі йому обставини дати отримання ним листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області від 22.02.2022.

Ухвалою суду від 02.05.2022 скаргу прийнято до розгляду, витребувано з Відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) матеріали зведеного виконавчого провадження.

12.05.2022 розгляд скарги відкладено у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 щодо якого були відсутні відомості про його належне повідомлення про час та місце судового розгляду.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Левченко А.О. вимоги скарги підтримав з підстав зазначених у ній. Також пояснив, що стягувач дотримався строку звернення з скаргою, оскільки лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), з якого скаржник дізнався про відмову у задоволенні клопотання його представника, був надісланий простою кореспонденцією на адресу офісу представника стягувача ОСОБА_3 і він лише 17.03.2022 виявив даний лист у поштовій скринці за адресою його робочого місця, яка була зазначена у запиті. Поштову скриньку він перевіряє щоденно, також просив врахувати що з 24.02.2022 після запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Росії були загальновідомі об`єктивні підстави, які перешкоджали контролювати надходження відповіді на його запит, а тому після виявлення такого листа, в межах встановленого ст. 449 ЦПК України строку подав відповідну скаргу 22.03.2022, отже строк на подання скарги не є пропущеним та не порушується питання про поновлення такого строку.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про розгляд скарги за відсутності представника Відділу, у задоволенні скарги відмовити з підстав, вказаних у відзиві на скаргу.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Крижанівський В.П. проти задоволення скарги заперечив, з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Також пояснив, що строк на подання скарги стягувачем пропущено, належних доказів дотримання строків звернення зі скаргою не подано, однак в подальшому не заперечив проти поновлення такого строку, щоб вирішити скаргу по суті.

Стягувач ОСОБА_4 пояснив, що оскільки ОСОБА_2 з ним розрахувався і будь-яких претензій до останнього не має, з цих підстав при вирішенні скарги покладався на розсуд суду, проте оскільки розгляд цієї скарги не впливає жодним чином на його права та обов`язки просив подальший розгляд скарги проводити у його відсутність та залишив залу судового засідання.

Інші стягувачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв та клопотань щодо розгляду скарги не подавали.

Неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 боргу у загальній сумі 8 420 576, 15 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у загальній сумі 2 407 900, 00 та судові витрати у справі.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист 03.06.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто кошти за договором позики в сумі 2 407 900,00 та судові витрати у справі.

В зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем проводилися відповідні виконавчі дії та приймалися рішення щодо виконання рішень суду.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Левченком А.О. 03.02.2022 в рамках даного провадження подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_2 у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

17.02.2022 представником адвокатом Левченком А.О. начальнику відділу примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Калинчуку С.І. подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду зазначеного вище клопотання та надіслати копію постанови за результатами його розгляду.

На адресу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 за підписом заступника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Калинчука С.І. було направлено відповідь у формі листа від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, у якій заявника повідомлено, що у Відділі відсутні правові підстави для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», оскільки ст. 53-1 Закону України Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника з додатковою відповідальністю, які визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Згідно з копії адресної сторони конверта, у якому була направлення відповідь, кореспонденція прийнята до відправлення відділенням поштового зв`язку 23.02.2022, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

Скаржник звернувся до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, які полягали у відмові у задоволенні клопотання про арешт та звернення стягнення на корпоративні права боржника в ФГ «Грушківецьке», оформленого листом від 22.02.2022, за допомогою засобів поштового зв`язку 22.03.2022, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом п. «а» ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 449 ЦПК України скарга може бути подано до суду, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пропуск зазначеного строку, який визначаються як процесуальний строк, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки він може бути поновлений судом за наявності поважних причин. Тому скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

Слід також мати на увазі, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 449 ЦПК.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишити скаргу без розгляду, необхідно керуватися такими обставинами.

Якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання певної копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі. Це повністю відповідає положенням ЦПКщодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику роз`яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду, то суд має право залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може з`ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв`язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

У разі якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 127 ЦПК.

Частиною 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин припущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

У постанові від 18.02.2021 року винесеній у справі № 640/25034/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідь про відмову у задоволенні клопотання сторони виконавчого провадження, з якої ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, було направлено простою письмовою кореспонденцію за адресою вказаною у запиті представника ОСОБА_3 23.02.2022.

Звертаючись з відповідною скаргою, скаржник самостійно зазначає, що вищевказаного листа його представник отримав за адресою місця знаходження його офісу 17.03.2022, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Свідчення особи як свідка про дату отримання тієї чи іншої кореспонденції не може слугувати належним доказом на підтвердження дати її отримання, з цих підстав судом було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 про його допит як свідка на підтвердження обставин дати виймання поштового відправлення із скриньки.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про поштовий зв`язок», пункту 10 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, затверджено Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень.

Пунктами 1, 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Тому суд виходить із того, що з урахуванням поштового обігу, скаржник повинен був дізнатися про зміст оскаржуваного рішення прийнятого за результатами розгляду його клопотання щонайпізніше 01.03.2022 і, відповідно з того часу був ознайомлений з її змістом, строками та порядком її оскарження у разі незгоди з нею, а саме до суду в десятиденний термін з моменту отримання вказаної відповіді.

А відтак останнім днем строку звернення із скаргою на дії державного виконавця (10 робочих днів) було 15.03.2022.

Проте з такою скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 22.03.2022, тобто з пропуском вказаного десятиденного строку.

Судом було забезпечено можливість скаржнику усунути недоліки поданої ним скарги: звернення до суду із заявою про поновлення строку на подання скарги, навівши відповідні причини пропуску або подачі підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення.

Однак ОСОБА_1 належних та допустимих доказів дати отримання відповіді його представником від 22.02.2022, а саме 17.03.2022, а не у строк, встановлений нормативами поштового обігу не надав, також як було зазначено вище такі обставини не можуть підтверджуватися свідченнями свідків, у зв`язку з чим було відмовлено у задоволенні клопотання про допит як свідка представника, а також не подав відповідної заяви про поновлення строку на звернення з відповідною скаргою.

Посилання на загальновідомі обставини, а саме введення в Україні воєнного стану не спростовують цих обставин, а можуть оцінюватися лише як причини пропуску відповідного строку, проте скаржником таке питання не порушується.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Оскільки судом встановлено пропуск скаржником строку звернення до суду із скаргою, відсутність клопотання про поновлення такого строку, така скарга підлягає залишенню без розгляду, без прийняття рішення по суті поданої скарги.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, останній виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Таким чином, прийняття рішення про залишення скарги без розгляду, яке прийняте у відповідності до вимог чинного ЦПК України, жодним чином не свідчить про обмеження доступу скаржника до правосуддя, а виключно спонукає його неухильно дотримуватися чинних норм ЦПК України та здійснювати захист своїх прав у передбачений вказаним законом строк.

Разом з тим суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду повторно у разі, коли перестануть існувати обставини, що стали підставою для залишення скарги без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.120, 122, 123, 126, 127, 260, 261, 447, 448, 449 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.,- залишити без розгляду.

Роз`яснити, заявнику, що після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду, вона має право звернутися до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.06.2022.

Суддя С.В. Ставнійчук