У Х В А Л А

26 травня 2022 року

м. Київ

справа № 286/4051/19

провадження № 61-2474ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Овруцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, ОСОБА_5 , про встановлення батьківства,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2022року до Верховного Суду подано касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 січня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надання уточненої касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвала Верховного Суду від 08 квітня 2022 року отримана заявником 03 травня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Окрім цього, копію вказаної ухвали направлено на електронну адресу ОСОБА_2 .

У травні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга.

В уточненій касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження, заявник повторно посилається на неврахування апеляційним судом у своїй постанові висновків, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не є підставою для відкриття касаційної провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України мають рекомендаційний характер про що заявнику було роз`яснено Верховним Судом в ухвалі від 08 квітня 2022 року.

Посилання в уточненій касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, на те, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази, Верховний Суд відхиляє, оскільки такий довід враховується судом касаційної інстанції за умови наведення заявником у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, однак такі підстави у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, у вказаних матеріалах на усунення недоліків касаційної скарги вимоги ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2022 року не виконано.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки заявник у встановлений судом строк, станом на 19 травня 2022 року, не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2022 року року, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 11 січня 2022 року визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун