ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/985/20 Номер провадження 22-ц/814/1023/22Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року (час ухвалення судового рішення з 09:25:46 год до 11:28:35 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення - 21.02.2022 року) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року клопотання Гирі А.В. , поданої в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 31 125 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 9 987 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується про помилковість висновків суду щодо недобросовісних дій позивача у розумінні приписів ч.9 ст.141 і ч.5 ст.142 ЦПК України.

Підкреслюється, що повторна неявка позивача та його представника не могла бути спрямована саме на уникнення питання щодо розподілу судових витрат у даній справі і Решетилівським районним судом Полтавської області не визнано неявку сторони позивача неповажною, а лише розглянуто питання щодо належного повідомлення сторони позивача про проведення судового засідання.

У відзиві адвокат Гиря А.В., представник ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Окрім посилань на докази, якими підтверджується обґрунтованість судових витрат, стягнутих ухвалою суду, звертається увага на те, що судові засідання тривали більше року. Сторона відповідача добросовісно з`являлася у судові засідання, вчиняла процесуальні дії для збирання доказів, що пов`язано з певними матеріальними витратами, тоді як позивача та його представники, ігноруючи принцип добросовісності регулярно не з`являлися у судові засідання, що в кінці кінців і стало підставою для залишення позову без розгляду. При цьому судове рішення про залишення позову без розгляду позивачем навіть не оскаржено.

30 травня 2022 року безспосередньо перед засіданням апеляційним судом електронною поштою отримано клопотання адвоката Листопад О.А.. представника ФОП ОСОБА_1 , про відкладення судового засідання у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Оцінюючи можливість розгляду справи без участі позивача і його представника, які повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, апеляційний суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року (справа № 361/8331/18), згідно якого якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Виходячи з доводів касаційної скарги, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника відповідача є надання переваги участі у розгляді іншої справи.

Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

У справі, що переглядається, достатньо матеріалів для її розгляду по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Єдиним доводом клопотання, заявленого адвокатом Листопад О.А., є її зайнятість в іншому судовому процесі, проте надання нею переваги участі у розгляді іншої справи не може бути законною і обґрунтованою підставою для відкладення розгляду цієї справи, зважаючи на межі та предмет розгляду у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та клопотання, заявленого в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником (т.1 а.с.2-7).

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2021 року позов ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав визначених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (т.2 а.с.22-23).

06.01.2022 року на адресу місцевого суду надійшло клопотання адвоката Гирі А.В., представника ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат в порядку ст. 142 ЦПК України (т.2 а.с.28-31).

В обґрунтування вказаного клопотання стверджувалося про наявність підстав для відшкодування витрат, понесених відповідачкою на сплату послуг адвоката і на оплату проведення почеркознавчої експертизи, відповідно до ч.5 ст. 142 та ч.9 ст.141 ЦПК України.

Задовольняючи заяву адвоката Гирі А.В., представника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності, обгрунтованості та співмірності заявлених у клопотанні вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суду має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 та від 19 грудня 2019 року у справі № 757/35897/18-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Справу призначено до підготовчого засідання на 18 січня 2021 року (т.1 а.с.48).

18 січня 2021 року слухання справи не відбулось у зв`язку з відсутністю електричної енергії в суді. Підготовче засідання відкладено на 05.03.2021 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т.1 а.с.79).

05.03.2021 року, 05.04.2021 року, 19.05.2021 року представник позивача ОСОБА_4 приймала участь в підготовчих судових засіданнях (т.1 а.с.102, 123, 165).

Під час проведення підготовчого провадження судом першої інстанції призначалась у справі почеркознавча експертиза (т.1 а.с.188-205).

18 жовтня 2021 року адвокат Листопад О.А., представник позивача, подала до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Від представника позивача, яка брала участь в попередніх судових засіданнях, жодних клопотань до суду не надходило (т.1 а.с.217, 221).

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року в задоволенні клопотання адвоката Листопад О.А., представника позивача, про відкладення підготовчого судового засідання відмовлено, закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання на 25 листопада 2021 року (т.1 а.с.249-250), яке за клопотанням представника позивача відкладено на 30 грудня 2021 року (т.2 а.с.3,6).

30 грудня 2021 року адвокатом Листопад О.А., представником позивача, подано клопотання про відкладення судового засідання (т.2 а.с.19).

Ухвалою суду від 30.12.2021 року позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника, які були повідомлені належним чином, у судове засідання.

Основним доводом на спростування необґрунтованості дій позивача (його представника) є твердження про те, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, не встановив наявності чи відсутності у позивача (його представника) поважних причин для неявки до суду. Суд першої інстанції зосередився виключно на питанні належного повідомлення сторони про час та місце судового засідання та не звернув уваги на те, що неявка представника позивача була зумовлена поважними причинами.

Наведені твердження (доводи) апеляційний суд визнає необґрунтованими, враховуючи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі №658/1141/18.

У зазначених судових рішеннях Верховний Суд зробив висновок такий висновок.

Системний аналіз норм процесуального права, а саме ч.1,ч.2, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.

Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин при перегляді цієї справи слід виходити лише з того, що позивач повторно не з`явився у судове засідання, заяви про розгляд справи без його участі не подав, отже, за умови належного виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, добросовісного ставлення до іншого сторонни спору і суду, мав би усвідомлювати, що його позов може бути залишений без розгляду.

У постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 902/136/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, оцінюючи дії позивача на предмет необґрунтованості, наголосив на тому, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення судом першої інстанції приписів п.2 ч.3, ч.4,ч.5 ЦПК України при вирішенні питання щодо обґрунтованості і співмірності стягнутих судових витрат.

Отже, за встановлених у цій справі обставин відсутні підстави для висновку про порушення судом першої інстанції приписів ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов