Справа № 668/183/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

учасники справи

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

представник відповідач ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Довгань Оксана Іванівна про визнання фактично укладеногодоговору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції, повернення безпідставно набутого майна, визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Довгань О.І. про визнання фактично укладеного договору купівлі-продажу недійсним, застосування реституції, повернення безпідставно набутого майна, визнання правочинів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_9 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

18.07.2011року ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу продав зазначену квартиру ОСОБА_7 .

Рішенням Апеляційного Херсонської області від 20.10.2011року за апеляційною скаргою ОСОБА_10 скасовано рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року.

12.09.2012року ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона задоволена заява ОСОБА_7 про зняття арешту із спірної квартири. При розгляді даної справи ОСОБА_9 позов визнав, достовірно знаючи, що квартира йому та ОСОБА_7 не належить, з огляду на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2011року.

ОСОБА_7 також знала, що квартира їй не належить, однак видала довіреність на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , за якою ОСОБА_4 17.10.2012року, діючи від імені ОСОБА_7 продала спірну квартиру за договором дарування ОСОБА_1 за 50 000,00дол.США.

В подальшому договір дарування рішенням суду був визнаний удаваним та визнаний як договір купівлі-продажу.

18.09.2014року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 17.12.2014року задоволено позов ОСОБА_10 та витребувано від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_7 під час продажу спірної квартири були очевидно відомі обставини накладення арешту на квартиру та існування спірних правовідносин щодо права власності на неї, тому намагання ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_4 за їх рахунок зберегти свої капіталовкладення свідчить про шахрайські дії.

Оскільки, ОСОБА_10 захистив своє право на квартиру, вважають, що і вони придбавши квартиру за спільні кошти подружжя, мають повне права на реституцію, тобто повернення грошей, сплачених ОСОБА_7 за придбання квартири.

Окрім того, ОСОБА_7 отримавши, подану ними у грудні 2014року позовну заяву уклала 13.02.2015року з ОСОБА_8 нотаріально посвідчений договір позики б/н та договір іпотеки №410.

Вважають, що єдиною причиною оформлення зазначених правочинів є намагання ОСОБА_7 уникнути цивільної відповідальності за поданим ними позовом про застосування реституції, а тому дані правочини, як фіктивні підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене, норми ст.ст. 216, 533,655, 1212 ЦК України позивачі просили: визнати недійсним фактично укладений 17.10.2012року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .; стягнути в порядку реституції з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000дол.США; зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів шляхом стягнення солідарно з відповідачів 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000,00дол.США; визнати недійсними та такими, що є фіктивними, договір позики б/н, виданий 13.02.2015року та договір іпотеки №410, виданий 13.02.2015року, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Іванівною, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Херсона Головка О.В. від 23.01.2015року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Указом Президента України №100/2016року суддя Суворовського районного суду м. Херсона Головко О.В. був переведений до Херсонського міського суду Херсонської області, а справа передана на повторний автоматизований перерозподіл.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 23.06.2016року прийнято до провадження дану цивільну справу.

16.02.2017року у зв`язку із закінчення терміну дії повноважень судді Ус О.В. цивільна справа передана на повторний автоматизований перерозподіл.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2017року Прохоренко В.В. прийнято до провадження дану цивільну справу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04. 2019року зупинено провадження у справі до набрання чинності судового рішення ухваленого у справі № 766/170132/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2021року провадження у даній справі поновлено.

У письмових запереченнях проти позову ОСОБА_8 зазначила, що з огляду на ті підставі, що викладені позивачами в позовній заяві, правочини укладені між нею та ОСОБА_7 не можуть бути визнані судом недійсними.

У письмових запереченнях проти позову ОСОБА_4 позов не визнала, зазначила, що заявлені до неї, як представника, яка діяла на підставі довіреності і виключно в інтересах довірителя ОСОБА_7 вимоги про стягнення грошових коштів на підставі такої довіреності не мають жодного правового підґрунтя, адже приймаючи участь в укладені угоди купівлі-продажу нерухомого майна діяла виключно в інтересах свого довірителя - ОСОБА_7 в межах наданих їй повноважень.

У письмових запереченнях проти позову ОСОБА_7 зазначала, що позивачі не зазначили жодної із правової підстав для визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Договори позики та іпотеки, укладені між нею та ОСОБА_8 є реальними та направлені на створення правових наслідків, що саме передбачені договорами такого роду.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представники позивачів позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, надали повноваження представнику.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову.

В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Довгань О.І. не з`явилася, надала письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи в її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02.06.2011року ухваленим у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності, визнано за ОСОБА_9 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.15т.1).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.07.2011року ОСОБА_9 передав у власність покупця квартиру, а покупець ОСОБА_7 прийняла у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , і сплатила обумовлену грошову суму 94 156,00грн., зареєстровано у реєстрі за №1620(а.с.15т.1).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 31.08.2011року у справі №2-3433/11 задоволено позов ОСОБА_7 , зобов`язано Сектор ГІРФО Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області зняти ОСОБА_10 з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_1 (а.с.16т.1).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2011року за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2011року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності, апеляційна скарга ОСОБА_10 задоволена. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2011року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22-21т.1).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 12.09.2012року №2120/10335/12 задоволена заява ОСОБА_7 , виключено з опису та звільнено з-під арешту квартира АДРЕСА_1 (а.с.20т.1).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 17.10.2012року ОСОБА_7 , від імені якої діяла ОСОБА_4 , подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.21).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13.09.2013року у справі №668/8049/13-ц, визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 17.10.2012року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Визнано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 17.10.2012року укладено договір купівлі-продажу, квартири АДРЕСА_1 (а.с.27т.1).

За нотаріально посвідченим договором дарування від 15.11.2012року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_3 (а.с.97-98т.2).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18.09.2014року (справа №2120/14245/12), залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 17.12.2014року задоволено позов ОСОБА_10 . Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 (а.с.29-33, 82-83т.1).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2021року (справа № 766/17013/18) визнано недійсним договір дарування, трикімнатної квартир АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. зареєстрований в реєстрі за №4557 (а.с.109-113 т.2).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом однієї із сторін, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Враховуючи, що встановленими судом обставинами справи підтверджено, що ОСОБА_7 реалізуючи за договором купівлі-продажу 17.10.2012року квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за 50 000,00дол.США достовірно знала, що спірна квартира їй не належить, а отже діяла недобросовісно, в порушення прав та інтересів добросовісного набувача квартири ОСОБА_1 , оскільки в подальшому спірна квартира була витребувала власником у свою власність.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу укладеного 17.10.2012року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 недійсним та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 50 000,00дол.США, саме таку суму коштів у іноземній валюті отримала ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 17.10.2012року.

При цьому, такими, що не підлягають задоволенню є позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів шляхом стягнення солідарно з ОСОБА_7 1 220 000,00грн., що еквівалентно 50 000,00дол.США, оскільки грошові кошти отримані не безпідставно, а за угодою купівлі-продажу. Окрім того, ОСОБА_4 представник продавця ОСОБА_7 , приймаючи участь в укладені угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 17.10.2012року діяла виключно в інтересах довірителя ОСОБА_7 , в межах наданих їй повноважень.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсними та такими, що є фіктивними, нотаріально посвідчених договору позики б/н від 13.02.2015року та договору іпотеки №410 від 13.02.2015року, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають задоволенню з огляду на такі підстави.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.02.2015року між ОСОБА_8 - позикодавцем та ОСОБА_7 - позичальником укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 1000 000,00(один мільйон)гривень, а позичальник зобов`язується повернути позику не пізніше 13.02.2025року(а.с.124т.1).

В забезпечення виконання зобов`язання за договором позики 13.02.2015рорку між ОСОБА_7 - іпотекодавцем та ОСОБА_8 - іпотекодержателем укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 207,4кв.м, житловою площею 63,9кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 без назви та земельну ділянку площею 0,0630га.(кадастровий номер :02:006:0003, на якій розташований будинок. Вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 749 610,00грн.(а.с.146-148т.1).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до, або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч.5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215ЦК України, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Під час розгляду даної справи суд враховує, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019року у справі № 369/11268/16-ц(провадження №14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3ЦК України) недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава передбачена ст.228 ЦК України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір іпотеки ) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (іпотекодавець), який відчужує майно на підставі договору іпотеки на користь позикодавця після пред`явлення до нього позову про повернення грошових коштів в сумі 50 000,00дол.США за недійсним правочином, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно позивача, оскільки уклала договір іпотеки, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує що: 1) відповідач передав майно в іпотеку після пред`явлення до нього позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення 50000,00дол.США сплачених на виконання недійсного правочину; 2) ціна предмета іпотеки (житловий будинок площею 207,4кв.м., земельна ділянка площею 0,0630га оцінений сторонами договору іпотеки в 749 610,00грн.); 3) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїм зобов`язанням перед стягувачем.

З урахуванням наведеного та встановивши за обставинами справи, що ОСОБА_13 передавши належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_4 без назви та земельну ділянку площею 0,0630га в іпотеку ОСОБА_8 була обізнана про наявність до неї вимоги позивача про повернення сплачених за недійсним правочином грошових коштів в сумі 50 000,00дол.США, а тому могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання рішення суду.

Отже, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_7 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки передача належного їй майна відбулася з метою уникнення звернення стягнення на її майно як боржника.

Відтак, відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17.07.2019року у справі № 299/396/17, від 24 07.2019року у справі № 405/1820/17, які суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Окрім того, при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів, що підтверджується поведінкою відповідачів при розгляді даної справи, а тому суд дійшов висновку про визнання оспорюваних правочинів недійсними на підставі ст. 234 ЦК України.

Доводи відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що позивачі, які вимагають визнання правочину недійсним, повинні довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивачів, суд вважає неприйнятними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що боржник ОСОБА_7 вчинила оспорюваний договір, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а отже «вжила право на зло». За таких обставин, саме боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а також доводити добросовісність своєї поведінки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 3,13, 15-16,202-203, 215, 234 ЦК України, керуючись ст. ст. 3-7, 9-13, 81,258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним, укладений 17.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути в порядку реституції з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 50 000,00 доларів США.

Визнати недійсними та такими, що є фіктивними договір позики б/н від 13.02.2015 року, та договір іпотеки серії та номер 410,які укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчені привантним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Довгань Оксаною Іванівною.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Суддя В.В.Прохоренко