ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м.Суми

Справа №587/681/21

Номер провадження 22-ц/816/293/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи: Сумський міський відділ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Служба у справах дітей м. Суми,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року в складі судді Черних О.М., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Сумський міський відділ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зміну прізвища дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що її донька зареєстрована за її дівочим прізвищем ОСОБА_3 . З 09 вересня 2017 року, після заміжжя у неї прізвище - « ОСОБА_4 ». Вказує, що її донька відчуває дискомфорт при спілкуванні з однолітками, оскільки у неї інше прізвище. При цьому наголошує на тому, що її донька відноситься до її чоловіка - ОСОБА_5 , як до батька. Посилаючись на те, що відповідач добровільну згоду на зміну прізвища їх доньки не надає, просила суд змінити прізвище своєї доньки « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

24 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Сумський міський відділ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Служба у справах дітей м. Суми про зміну прізвища дитини та зобов`язання внести зміни в актовий запис.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що проживаючи у цивільному шлюбі з відповідачем у них народилась донька, він завжди про неї піклувався. Під час реєстрації дитини в органі РАЦСу прізвище дитини вказали « ОСОБА_3 » - дівоче прізвище відповідача. В подальшому шлюбні відносини припинились. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2016 року встановлено факт його батьківства. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та її чоловік ведуть аморальний спосіб життя, вважає, що в інтересах дитини необхідно змінити прізвище їх доньки зі « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Вказує, що рішення ухвалено виключно в інтересах матері дитини, всупереч нормам Конституції України, Сімейного Кодексу України, традиціям та звичаям України, з порушенням сталої судової практики Європейського суду з захисту прав людини та найкращих інтересів малолітньої дитини з метою приховання чергової злочинної спроби передачі дитини сторонній особі.

На думку апелянта, в даній справі, в якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, а з огляду на зміну прізвища відповідачем та визнання нею факту жодного зв`язку з прізвищем « ОСОБА_3 » обґрунтовано постало питання зміни прізвища дитини на його прізвище « ОСОБА_6 », як батька дитини, що відповідає закону, всім правовим нормам моралі та традиціям України.

Зазначає, що протягом п`яти років ОСОБА_1 систематично принижує честь та гідність позивача за зустрічним позовом, нав`язує його доньці негативні судження про нього, яка потім висловлює різні образи йому, що призводить до його сильних моральних переживань та душевних страждань.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися, тому колегія суддів вважає за можливе справу розглядати без їхньої участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07 квітня 2021 року ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_7 , станом на 01 квітня 2021 року заборгованість становить 55916 грн 79 коп (а.с. 10).

09 вересня 2017 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_5 , її прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 серпня 2017 року ОСОБА_8 зобов`язано не чинити перешкоди батьку дитини - ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною (а.с. 53-56).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 серпня 2021 року вирішено стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 28001 грн 25 коп. (а.с. 141-143).

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції досліджувався консультативний висновок спеціаліста-психолога ОСОБА_9 (а.с. 159-166), згідно якого рекомендовано змінити прізвище ОСОБА_10 зі « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Спеціаліст ОСОБА_9 в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що у ОСОБА_10 досить близькі відносини з матір`ю ОСОБА_11 і досить напружені з батьком - ОСОБА_2 . Вказала, що підтримує наданий нею консультативний висновок. Разом з тим, на питання суду щодо бажання дитини змінити прізвище, спеціаліст пояснила, що це найімовірніше є бажання батьків, а не самої дитини, оскільки вона ще досить мала за віком.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції, виходячи з інтересів дитини та за відсутності зазначених ОСОБА_2 обставин, які свідчать про необхідність змінити прізвище дитини, прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо зміни прізвища дитини, оскільки дитина від народження проживає з матір`ю та має дівоче прізвище матері « ОСОБА_3 », ОСОБА_2 не доведено необхідність такої зміни, а також того, що зміна прізвища буде відповідати інтересам, психологічному та гармонійному розвитку дитини. При цьому місцевим судом було враховано емоційний стан дитини, її внутрішній дискомфорт та прив`язаність до матері, дівоче прізвище якої вона носить, її не сприяння та небажання носити прізвище батька « ОСОБА_6 ».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. При вирішенні спору щодо дитини судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У статті 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

01 квітня 2007 для України набула чинності Європейська конвенція про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року.

Положеннями статті 3 Європейської конвенції передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду).

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється наступними правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультації; мати можливість висловлювати свої думки; бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено порядок прийняття рішення судовими органами під час розгляду справи, що стосується дитини.

Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує дитину сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб (у разі необхідності - приватно), якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Згідно зі статтею 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

За тих обставин, коли батько (мати) не лише не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому (їй) в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то його (її) заперечення не можуть бути безумовною підставою для відмови у зміні прізвища дитини за наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість і доцільність такого рішення.

У справі, що переглядається в судовому засіданні суду першої інстанції була опитана малолітня ОСОБА_12 , яка пояснила, що у неї прізвище « ОСОБА_3 », проте, вона не бажає мати прізвище « ОСОБА_6 », а бажає мати прізвище « ОСОБА_4 » як у її мами та її тата Роми. Розповіла, що їй незручно, що у неї не таке прізвище як у них. При цьому плуталась у своєму прізвищі, то зазначаючи прізвище « ОСОБА_6 », то вказуючи прізвище « ОСОБА_3 ». Під час розмови пояснила, що дуже ображена на тата ОСОБА_2 , оскільки останній завжди при телефонній розмові з нею ображає її маму, каже про неї погані речі, а їй таке не подобається, а тому вона не хоче з ним бачитись та носити його прізвище.

Слід також зауважити, що батьки мають право змінити прізвище дитини лише до досягнення дитиною 16 років. По досягненні цього віку питання щодо зміни прізвища може бути ініційовано лише самою дитиною у порядку, встановленому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені частиною 5 статті 148 СК України для зміни прізвища дитини.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо зміни прізвища доньки сторін зі « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », виходив з віку дитини та «якнайкращих інтересів дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, у зв`язку з чим прийшов до вірного висновку, що зміна прізвища дитини не відповідатиме її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при ухваленні рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що рішення ухвалено виключно в інтересах матері дитини, всупереч нормам Конституції України, Сімейного Кодексу України, традиціям та звичаям України, з порушенням сталої судової практики Європейського суду з захисту прав людини та найкращих інтересів малолітньої дитини з метою приховання чергової злочинної спроби передачі дитини сторонній особі, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною 5 статті 148 СК України для зміни прізвища дитини і крім того зміна прізвища дитини не сприятиме стабілізації її психоемоційного стану і не відповідатиме її інтересам.

Твердження в апеляційній скарзі про те, протягом п`яти років ОСОБА_1 систематично принижує честь та гідність позивача за зустрічним позовом, нав`язує його доньці негативні судження про нього, яка потім висловлює різні образи йому, що призводить до його сильних моральних переживань та душевних страждань, є надуманими та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, надавши належну правову оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку, належним чином визначив найкращі інтереси дитини, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про зміну прізвища дитини.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що мотивовані висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та на підставі позицій сторін, висловлених в суді першої інстанції, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, і які були обґрунтовано спростовані. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2022 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко