ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/5964/15-ц

провадження № 22-ц/4809/96/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Черненка В. В.,

за участі секретаря - Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лозицького Олександра Павловича, який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та просили:

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 за договором позики від 30.12.2008 № 8468 заборгованість в розмірі 799 300 грн, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 38 169,31 грн та індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості, в період з січня 2014 року по 01.08.2015 в розмірі 393 265,50 грн;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 за договором позики від 30.12.2008 № 8466 заборгованість в розмірі 960 000 грн, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 45 843,28 грн та індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості, в період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 472 320 грн;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за договором позики від 30.12.2008 № 8470 заборгованість в розмірі 910 000 грн, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 43 455,61 грн та індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості, в період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 447 720 грн;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за договором позики від 30.12.2008 № 8472 заборгованість в розмірі 439 615 грн, три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 20 993,12 грн та індекс інфляції, нарахований на суму заборгованості, в період з 27.12.2013 по 01.08.2015 в розмірі 217 220,41 грн;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрати, понесені на сплату судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчені договори позики на суму 770 000 грн та 960 000 грн, на термін до 27 грудня 2013 року.

Також, 30 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем на строк до 27 грудня 2013 року було укладено нотаріально посвідчені договори позики на суму 910 000 грн та на суму 423 500 грн.

Позивачі зазначали, що у встановлені договорами строки відповідач грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим, у неї утворилася заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 1 349 615 грн та перед ОСОБА_2 в сумі 1 759 300 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконала взятих на себе зобов`язань за вищевказаними договорами позики, позивачі вважають, що з неї на їх користь підлягають стягненню грошові кошти за вказаними договорами.

Крім того, позивачі вважають, що оскільки відповідач прострочила виконання грошових зобов`язань, відповідно до ст. 625 ЦК України з неї підлягають стягненню на користь позивачів інфляційні втрати та 3 % річних.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2015 року замінено третю особу Акціонерне товариство «ОТП Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики грошей.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики грошей задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 за реєстровим № 8470 в сумі 1 401 175,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 за реєстровим № 8472 в сумі 677 828,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 за реєстровим № 8468 в сумі 1 230 734,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 30.12.2008 за реєстровим № 8466 в сумі 1 478 163,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 3 654,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року та рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просила визнати недійсними нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. правочини:

-договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 910 000,00 грн, договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 423 500 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення договору складає 55 000 доларів США, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

-договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 770 000,00 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення договору складає 100 000,00 доларів США; договір позики грошей від 30 грудня 2008 року в сумі 960 000,00 грн, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

-іпотечний договір від 16 січня 2009 року, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 731,84 кв. м., кадастровий номер: :15:128:0001, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_3 у будь-який спосіб не здійснювала своє вільне волевиявлення на укладання оспорюваних правочинів, а останні не відповідають її внутрішній волі та не спрямовані на реальне і фактичне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

В сукупності фактичних обставин справи та в їх взаємозв`язку, відповідач фактичним позичальником за договорами позики від 30.12.2008 не була, а факти і обставини отримання нею особисто коштів від ОСОБА_2 та/або ОСОБА_1 в якості позики, як про це зазначено в оспорюваних договорах від 30.12.2008, жодними належними доказами переконливо і беззаперечно не підтверджені.

Іпотечний договір від 16.01.2009 та договір про спільну (сумісну) діяльність від 16 січня 2009 року, які укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у розвиток та на зміну умов договорів позики грошей від 30.12.2008, свідчать про фактичну і юридичну недійсність усіх оспорюваних правочинів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та об`єднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів залишено без задоволення.

Судові витрати по справі залишено по фактично понесеним сторонами.

Рішення суду мотивовано тим, що між позивачами та відповідачем боргові зобов`язання виникли не з договорів позики грошей, оскільки фактично грошові кошти позикодавцями боржнику при підписанні 30.12.2008 договорів позики не передавалися, а фактично виникли з інших правочинів, боржником за якими остання не є, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів за договорами позики грошей від 30 грудня 2008 року на підставі статей 625, 1049 ЦК України не підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в її діях дійсно не було вільного волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі.

В апеляційній скарзі адвокат Лозицький О. П., який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Леннінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики грошей та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про задоволення вказаних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає нормам ЦПК України та підлягає скасуванню.

Позивачі вважають, що договори позики грошей, які були укладені між ними та відповідачкою, відповідають нормам ЦК України, а розписки, які власноруч написані ОСОБА_3 на кожному з договорів були написані нею на підтвердження отримання грошових коштів на виконання приписів кожного з договорів позики грошей.

Позивачі вважають висновки суду першої інстанції про те, що фактично грошові кошти позикодавцями боржнику при підписанні 30.12.2008 договорів позики не передавалися, а боргові зобов`язання фактично виникли з інших правочинів, є безпідставним та необгрунтованим.

Твердження суду першої інстанції про те, що між позивачами та відповідачем боргові зобов`язання виникли з інших правочинів, боржником за якими остання не є, взагалі є взаємовиключним, оскільки боргове зобов`язання в особи, яка не є стороною боргового правочину, не може бути.

В оскаржуваному рішенні не наведено підстав, яким чином між позивачами та відповідачем виникли боргові зобов`язання за іншими правочинами, ніж за договорами позики грошей.

Суд першої інстанції також не навів підстав, з яких він не прийняв до уваги належні докази - основні документи, які підтверджують боргові зобов`язання - договори позики грошей від 30.12.2008, при цьому, фактично ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову виходячи, лише з усних пояснень позивачів про походження грошових коштів, які надавались в позику.

Позивачі також вважають, що договір про спільну діяльність ніяким чином не змінив умови договорів позики грошей, які були укладені 30.12.2008.

Щодо договорів про залучення вкладів, укладених з КС «Гаранта», то позивачі зазначають, що вони ніяким чином не стосуються ОСОБА_3 та укладених з нею договорів позики грошей, а взаємовідносини за цими договорами виникли безпосередньо між КС «Гаранта» та позивачами і умови їх виконання стосуються лише останніх.

Крім того, суд мав би критично поставитись до свідчень свідка - представника КС «Гаранта», стосовно того, що кредитна спілка в 2008 році не могла видавати вкладникам грошові кошти, оскільки на той час вона не була керівником кредитної спілки та не мала чітких відомостей про фактичний стан фінансових справ КС «Гаранта» в 2008 році.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядає.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій вона просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного 26 січня 2022 року, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Лозицький О. П., підтримав доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_3 адвокат Чернов О. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

В подальшому при розгляді справи судом апеляційної інстанції перерва по справі неодноразово продовжувалась за клопотаннями сторін.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду, призначене на 11 годину 00 хвилин 16 травня 2022 року, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С. С. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та об`єктивною неможливістю особистого прибуття в судове засідання відповідача та її представника.

Відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка на день розгляду даної справи.

На день розгляду даної справи на території Кіровоградської області не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в області є стабільною, а в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена і не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист

Відповідачем в клопотанні не зазначено чим саме перешкоджає введений воєнний стан на території України розгляду справи судом, який не перебуває в зоні бойових дій або в зоні, де є реальна загроза життю для людей, а також не надано доказів, які б підтверджували доводи заявника про неможливість з`явитись в судове засідання, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи.

Від адвоката Лозицького О. П., який представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , надійшла заява про про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у лавах ЗСУ та бажанням останнього братии особисту участь у розгляді справи.

За змістом ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. 2 ст. 64 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 64 ЦПК України про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката Лозицького О. П. про відкладення розгляду справи, з огляду на те, що представник позивачів про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, ним вже було надано пояснення по обставинах, викладених ним в апеляційній скарзі, в судовому засіданні, даних про наявність обмежень щодо представництва інтересів під час розгляду справи матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд не визнає наведені відповідачем та представником позивачів причини неявки в судове засідання поважними, а тому заяви про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а наведені відповідачем та представником позивачів в заявах підстави для відкладення розгляду справи суд визнає неповажними, інші підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 16 травня 2022 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2008 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8472 договір позики грошей за змістом якого, остання отримала грошові кошти у сумі 423 500 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 55000 доларів США, на строк до 27.12.2013 та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 55 000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного банку України на той день.

Крім того, 30.12.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. за реєстровим № 8470 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 910 000 грн, на строк до 27.12.2013.

Також, 30.12.2008 між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. за реєстровим № 8468 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 770 000 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 100 000 доларів США, на строк до 27.12.2013, та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 100 000 американських доларів за офіційним курсом Національного банку України на той день.

Крім того, 30.12.2008 між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8466 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 960 000 грн на строк до 27.12.2013.

Пунктом 1.2 зазначених Договорів позики визначено, що передачу грошей від позичальника до позикодавця здійснено до підписання цього договору 30 грудня 2008 року в м. Кіровограді.

Факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися передачі грошей (суми боргу). Отримання зазначеної в п.1.1 цього Договору грошової суми від позикодавця до позичальника буде також підтверджено власноручною розпискою позичальника, написаною ним під текстом цього договору.

Відповідно до п.1.3 Договорів позики грошей за обопільною згодою сторін цей договір укладається без нарахування процентів.

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошей № 8466 від 30.12.2008, між ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, 16 січня 2009 року було укладено іпотечний договір за реєстровим №75, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С.

Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок із господарськими будівлями, та земельна ділянка, кадастровий номер :15:128:0001, загальною площею 731, 84 кв. м., які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2.1.4 іпотечного договору на момент передання вищезазначеного майна в іпотеку, останнє перебувало в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк» та передавалося в наступну іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 із дозволу первісного іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк».

16 січня 2009 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як позикодавцями, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено договір про спільну діяльність, який є доповненням до договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованими в реєстрі за № 8467, № 8469, № 8471, № 8473, предметом якого є зобов`язання сторін шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, яке належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети - реконструкції та введення в експлуатацію готельного комплексу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору за цією угодою позикодавці мають право: контролювати фінансово-господарську діяльність готельного комплексу; отримувати щомісячно дивіденди в розмірі 33% від чистого прибутку діяльності готельного комплексу після його введення в експлуатацію. Сума щомісячних дивідендів, отриманих від чистого прибутку від діяльності готельного комплексу розподіляється пропорційно розміру позики між позикодавцями: ОСОБА_2 - 57, 3%, ОСОБА_1 - 42, 7%.

Крім того, позикодавці зобов`язуються в обумовлені строки здійснювати фінансування будівництва готельного комплексу шляхом перерахування сум позичальнику в таких розмірах: ОСОБА_2 - 960 000 грн, 250 000 грн та 770 000 грн, що еквівалентно, відповідно до курсу Національного банку України, на день укладення договору позики 100 000 доларів США; ОСОБА_1 - 910 000 грн, 250 000 грн, 423 500 грн, що еквівалентно, відповідно до курсу Національного банку України, на день укладення договору позики 55 000 доларів США.

Відповідно до п. 4.1 договору про спільну діяльність позичальник має право, після завершення строку дії договорів позики, але не раніше, ніж через 5 років після вводу в експлуатацію готельного комплексу, припинити договірні відносини і повернути позикодавцям суму грошей в розмірі 33% ринкової вартості готельного комплексу, але не менше, ніж суми наданих позик, а також за згодою сторін, можлива передача права власності на 33% готельного комплексу на користь позикодавців пропорційно сум наданих позик.

Згідно з п.п.8.1, 8.2 договору про спільну діяльність дана угода є невід`ємною частиною договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованих в реєстрі за № 8467, № 8469, № 8471, № 8473.

Після підписання вказаної угоди всі попередні перемовини, переписка, попередні договори і протоколи про наміри по питанням, які так чи інакше зачіпають даний договір, втрачають юридичну силу.

Згідно з інформацією ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 23.10.2017 № 964-17/20, про дату та введення в експлуатацію після реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , питання про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна відносяться до компетенції Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Також зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи по АДРЕСА_1 мається сертифікат відповідності КД 000515 від 23 листопада 2010 року, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

Сертифікат видано на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23 листопада 2010 року.

При цьому, за зазначеним договором про спільну діяльність від 16.01.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язувалися здійснювати спільну господарську діяльність шляхом перерахування коштів для цього, зокрема: ОСОБА_2 в сумах коштів - 960 000 грн, 250 000 грн, 770 000 грн ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 - 100 000 доларів США), а ОСОБА_1 - відповідно - 910 000 грн, 250 000 грн та 423 500 грн ( в еквіваленті складає на день договору позики від 30.12.2008 - 55 000 доларів США), що фактично відповідає розміру коштів, які значаться у оспорюваних договорах позики від 30.12.2008.

30 січня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 9/06-1 про залучення вкладів на депозит , за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 9/06-1 від 30.01.2006 було пролонговано до 30.01.2010.

24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 56/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 40 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 56/06 від 24.10.2006 було пролонговано до 24.10.2009.

Крім того, 06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 46/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 46/07від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009.

06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 47/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 70 000 грн, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 47/07 від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009.

20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 54/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 грн, терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 54/07 від 20.07.2007 було пролонговано до 20.01.2010.

14 серпня 2008 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 74/08 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 600 000 грн, терміном до 14 серпня 2009 року та відповідно до п.3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Крім того, 30 січня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 9/06-2 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 9/06-2 від 30.01.2006 було пролонговано до 30.01.2010.

24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 57/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 57/06 від 24.10.2006 було пролонговано до 24.10.2009.

06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 48/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 гривень, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 48/07 від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009.

20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 55/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 гривень, терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу.

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 55/07 від 20.07.2007 було пролонговано до 20.01.2010.

При цьому, за інформацією КС «Гаранта» з січня 2006 року громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються вкладниками (Клієнтами) кредитної спілки «Гаранта» за укладеними договорами і додатковими угодами, зокрема, ОСОБА_2 з КС «Гаранта» укладено наступні договори:

№ 9/06-1 від 30.01.2006, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 30.01.2010;

№ 56/06 від 24.10.2006, сума вкладу 40 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 24.10.2009;

№ 46/07 від 06.06.2007, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 47/07 від 06.06.2007, сума вкладу 70 000 грн, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 54/07 від 20.07.2007, сума вкладу 190 000 грн, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 20.01.2010;

№ 74/08 від 14.08.2008, сума вкладу 600 000 грн, строк дії до 14.08.2009.

Крім того, ОСОБА_1 з КС «Гаранта» було укладено наступні договори:

№ 9/06-2 від 30.01.2006, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 30.01.2010;

№ 57/06 від 24.10.2006, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 24.10.2009;

№ 48/07 від 06.06.2007, сума вкладу 20 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 55/07 від 20.07.2007, сума вкладу 190 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 20.01.2010.

Також, повідомлено, що будь-які письмові заяви до КС «Гаранта» вкладниками ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо повернення вкладів та/або дострокове розірвання договорів та повернення коштів, - не подавались, письмові (у томі числі) облікові документи, які б підтверджували повернення сум вкладів та процентів по депозитам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в КС «Гаранта» відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі N 206/6401/18 (провадження N 61-9197св21) зазначено, що: "на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18)".

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. Зокрема, пункт 5 частини першої статті 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, а пунктом 8 частини першої статті 16 ЦК України - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що 30.12.2008 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8472 договір позики грошей за змістом якого, остання отримала грошові кошти у сумі 423 500 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 55000 доларів США, на строк до 27.12.2013 та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 55000,00 американських доларів за офіційним курсом Національного банку України на той день (том 1 а. с. 21-22).

Крім того, 30.12.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 8470 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 910 000 грн, на строк до 27.12.2013 (том 1 а. с. 19-20).

Також, 30.12.2008 між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. за реєстровим № 8468 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 770 000 грн, що в еквіваленті по курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 100 000 доларів США, на строк до 27.12.2013, та поверненню підлягала грошова сума, що на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 100 000 американських доларів за офіційним курсом Національного банку України на той день (том 1 а. с. 23-24).

Крім того, 30.12.2008 між ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. за реєстровим № 8466 договір позики грошей, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у сумі 960 000 грнна строк до 27.12.2013 (том 1 а. с. 25-26).

Пунктом 1.2 зазначених Договорів позики визначено, що передачу грошей від позичальника до позикодавця здійснено до підписання цього договору 30 грудня 2008 року в м. Кіровограді.

Факт підписання договору позичальником буде свідчити про отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б стосувалися передачі грошей (суми боргу). Отримання зазначеної в п.1.1 цього Договору грошової суми від позикодавця до позичальника буде також підтверджено власноручною розпискою позичальника, написаною ним під текстом цього договору.

Відповідно до п.1.3 Договорів позики грошей за обопільною згодою сторін цей договір укладається без нарахування процентів.

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошей № 8466 від 30.12.2008, між ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, 16 січня 2009 року було укладено іпотечний договір за реєстровим № 75, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С. С. (том 1 а. с. 27-32).

Предметом іпотеки за вказаним договором є житловий будинок із господарськими будівлями, та земельна ділянка, кадастровий номер :15:128:0001, загальною площею 731, 84 кв. м., які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 2.1.4 іпотечного договору на момент передання вищезазначеного майна в іпотеку, останнє перебувало в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк», та передавалося в наступну іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 із дозволу первісного іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк».

16 січня 2009 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як позикодавцями, та ОСОБА_3 , як позичальником, було укладено договір про спільну діяльність, який є доповненням до договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованими в реєстрі за № 8467, № 8469, № 8471, № 8473, предметом якого є зобов`язання сторін шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, яке належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети - реконструкції та введення в експлуатацію готельного комплексу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 158-161).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору за цією угодою Позикодавці мають право: контролювати фінансово-господарську діяльність готельного комплексу; отримувати щомісячно дивіденди в розмірі 33% від чистого прибутку діяльності готельного комплексу після його введення в експлуатацію. Сума щомісячних дивідендів, отриманих від чистого прибутку від діяльності готельного комплексу розподіляється пропорційно розміру позики між позикодавцями: ОСОБА_2 - 57, 3%, ОСОБА_1 - 42, 7%.

Крім того, позикодавці зобов`язуються в обумовлені строки здійснювати фінансування будівництва готельного комплексу шляхом перерахування сум позичальнику в таких розмірах: ОСОБА_2 - 960 000 грн, 250 000 грн та 770 000 грн, що еквівалентно, відповідно до курсу Національного банку України, на день укладення договору позики 100 000 доларів США; ОСОБА_1 - 910 000 грн, 250 000 грн, 423 500 грн, що еквівалентно, відповідно до курсу Національного банку України, на день укладення договору позики 55 000 доларів США.

Відповідно до п. 4.1 договору про спільну діяльність позичальник має право, після завершення строку дії договорів позики, але не раніше, ніж через 5 років після вводу в експлуатацію готельного комплексу, припинити договірні відносини і повернути позикодавцям суму грошей в розмірі 33% ринкової вартості готельного комплексу, але не менше, ніж суми наданих позик, а також за згодою сторін, можлива передача права власності на 33% готельного комплексу на користь позикодавців пропорційно сум наданих позик.

Згідно з п. п. 8.1, 8.2 договору про спільну діяльність дана угода є невід`ємною частиною договорів позики від 30 грудня 2008 року, зареєстрованих в реєстрі за № 8467, № 8469, № 8471, № 8473.

Після підписання вказаної угоди всі попередні перемовини, переписка, попередні договори і протоколи про наміри по питанням, які так чи інакше зачіпають даний договір, втрачають юридичну силу.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. 1131 ЦК України).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в ухвалі від 29 березня 2016 року відхилив доводи касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про те, що сторонами при укладанні договору про спільну діяльність від 19 січня 2009 року не було дотримано нотаріально посвідченої форми, а отже положення п. 8.2 договору вищевказаного договору не може бути правовою підставою для зміни чи скасування умов договорів позики грошей, які були нотаріально посвідчені та заначив, що враховуючи положення ст. ст. 1130, 1131 ЦК України, можна дійти висновку про те, що договір про спільну діяльність не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно з інформацією ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 23.10.2017 № 964-17/20, про дату та введення в експлуатацію після реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , питання про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна відносяться до компетенції Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Також зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи по АДРЕСА_1 мається сертифікат відповідності КД 000515 від 23 листопада 2010 року, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 .

Сертифікат видано на підставі Акта готовності об`єкта до експлуатації від 23 листопада 2010 року (том 2 а. с. 72).

30 січня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 9/06-1 про залучення вкладів на депозит , за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 159)

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 9/06-1 від 30.01.2006 було пролонговано до 30.01.2010 (том 2 а. с. 160).

24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 56/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 40 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 161).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 56/06 від 24.10.2006 було пролонговано до 24.10.2009 (том 2 а. с. 162).

Крім того, 06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 46/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 30 000 доларів США, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 163).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 46/07від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009 (том 2 а. с. 164).

06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 47/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 70 000 грн, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 165).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 47/07 від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009 (том 2 а. с. 166).

20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 54/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 грн, терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 167).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 54/07 від 20.07.2007 було пролонговано до 20.01.2010 (том 2 а. с. 168).

14 серпня 2008 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_2 було укладено договір № 74/08 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 600 000 грн, терміном до 14 серпня 2009 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 169).

Крім того, 30 січня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 9/06-2 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 30 липня 2006 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 170).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 9/06-2 від 30.01.2006 було пролонговано до 30.01.2010 (том 2 а. с. 171).

24 жовтня 2006 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 57/06 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 доларів США, терміном до 24 квітня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 172).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 57/06 від 24.10.2006 було пролонговано до 24.10.2009 (том 2 а. с. 173).

06 червня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 48/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 20 000 гривень, терміном до 06 грудня 2007 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 174).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 48/07 від 06.06.2007 було пролонговано до 06.12.2009 (том 2 а. с. 175).

20 липня 2007 року між КС «Гаранта» та ОСОБА_1 було укладено договір № 55/07 про залучення вкладів на депозит, за умовами якого прийнято від останнього вклад в розмірі 190 000 гривень, терміном до 20 січня 2008 року та відповідно до п. 3.4 Договору з можливістю його продовження, у випадку не витребування клієнтом коштів вкладу (том 2 а. с. 176-177).

Додатковою угодою № 1 до зазначеного Договору від 14 серпня 2008 року термін дії договору № 55/07 від 20.07.2007 було пролонговано до 20.01.2010 (том 2 а. с. 178).

При цьому, за інформацією КС «Гаранта» з січня 2006 року громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються вкладниками (Клієнтами) кредитної спілки «Гаранта» за укладеними договорами і додатковими угодами, зокрема, ОСОБА_2 з КС «Гаранта» укладено наступні договори:

№ 9/06-1 від 30.01.2006, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 30.01.2010;

№ 56/06 від 24.10.2006, сума вкладу 40 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 24.10.2009;

№ 46/07 від 06.06.2007, сума вкладу 30 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 47/07 від 06.06.2007, сума вкладу 70 000 грн, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 54/07 від 20.07.2007, сума вкладу 190 000 грн, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 20.01.2010;

№ 74/08 від 14.08.2008, сума вкладу 600 000 грн, строк дії до 14.08.2009.

Крім того, ОСОБА_1 з КС «Гаранта» було укладено наступні договори:

№ 9/06-2 від 30.01.2006, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 30.01.2010;

№ 57/06 від 24.10.2006, сума вкладу 20 000 доларів США, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 24.10.2009;

№ 48/07 від 06.06.2007, сума вкладу 20 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 06.12.2009;

№ 55/07 від 20.07.2007, сума вкладу 190 000 гривень, додаткова угода до договору від 14.08.2008 з продовженням строку договору до 20.01.2010.

Також, повідомлено, що будь-які письмові заяви до КС «Гаранта» вкладниками ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо повернення вкладів та/або дострокове розірвання договорів та повернення коштів, - не подавались, письмові (у томі числі) облікові документи, які б підтверджували повернення сум вкладів та процентів по депозитам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в КС «Гаранта» відсутні (том 3 а. с. 176-178а).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів адвокат Лозицький О. П. пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вкладниками в КС «Гарант» певний час. ОСОБА_4 був одним з керівників кредитної спілки, а ОСОБА_3 була її засновником. З вересня 2008 настала криза та збільшився курс долара, а кредитна спілка стала неплатоспроможна. Коли остання перестала сплачувати зобв`язання своїм вкладникам, ОСОБА_3 позивачам запропонував, що може допомоги повернути вкладені ними кошти, якщо вони передадуть вказані кошти його дружині в позику на будівництво готельного комплексу. Позивачі отримали кошти з кредитної спілки, проте, про отримання вказаних коштів розписку не видавали, а тільки розписались в журналі, що претензій до КС «Гарант» не мають про отримання коштів. Потім сторони уклали з ОСОБА_3 договори позики та домовились що позика буде направлена на договір спільну діляність, таким чином, позика перетворена в договір про спільну діяльність, а отримані кредитною спілкою кошти були інвестовані в спільну діяльність.

Представник позивача також зазначав, що КС «Гарант» повернула вказані кошти на умовах, що останні підуть в позику ОСОБА_3 на інвестиції, а кошти отримані в позику були спрямовані на будівництво комплексу.

З аналізу встановлених судом обставин та наданих пояснень вбачається, що укладення договорів позики між сторонами було направлено на подальше укладення договору про спільну діляність, який є чинним та обов`язковим для сторін.

Зміст договору про спільну діяльність свідчить про те, що відносини, які склались між сторонами на підставі договорів позики були трасформовані та перетворені на відносини, які випливають з договору про спільну діяльність та після підписання останнього були припинені, а отримані від кредитної спілки позивачами кошти були спрямовані не на укладення договорів позики, а на інвестування згідно договору про спільну діяльність.

Зазначене свідчить, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, яка складається з суми основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, на користь ОСОБА_2 за договорами позики від 30.12.2008 № 8468 та № 8466, та на користь ОСОБА_1 за договорами позики від 30.12.2008 № 8470 та № 8472.

Разом з тим, відносини, що склалися між сторонами, випливають саме з договору про спільну діяльність від 16 січня 2009 року, а тому позивачі не позбавлені права звертатись до відповідача з вимогами про виконання зобов`язань, що зазначені у вказаному договорі в порядку п. 4. 1. Договору про спільну діяльність про припинення договірних відносини і повернення позикодавцям суми грошей в розмірі 33 % ринкової вартості готельного комплексу, але не менше, ніж суми наданих позик.

Крім того, за згодою сторін вказаного договору, можлива передача права власності на 33% готельного комплексу на користь позикодавців пропорційно сум наданих позик.

Враховуючи викладене, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та по суті дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права .

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розписки, які власноруч написані ОСОБА_3 на кожному з договорів були написані нею на підтвердження отримання грошових коштів на виконання приписів кожного з договорів позики грошей, з огляду на те, що встановлені судом обставини свідчать про те, що правовідносини, що виникли з договорів позики припинені, що підтверджується умовами договору про спільну діяльність.

Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що помилковим та взаємовиключним є твердження суду першої інстанції про те, що між позивачами та відповідачем боргові зобов`язання виникли з інших правочинів, боржником за якими остання не є, разом з тим, вказане помилкове твердження суду першої інстанції на правильне по суті вирішення спору не впливає.

Необгрутованими є доводи апеляційної скарги про те, що в оскаржуваному рішенні не наведено підстав, яким чином між позивачами та відповідачем виникли боргові зобов`язання за іншими правочинами, ніж за договорами позики грошей, адже судом надано обґрунтовану оцінку договору про спільну діяльність та правовідносинам, які виникли на підставі вказаного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не навів підстав, з яких він не прийняв до уваги договори позики грошей від 30.12.2008, при цьому, ухвалив рішення виходячи лише з усних пояснень позивачів про походження грошових коштів, які надавались в позику, є безпідставними, з огляду на те, що судом першої інстанції було взято до уваги всі докази, що мають значення для правильного вирішення справи, а також пояснення сторін, та на основі їх аналізу в сукупності зроблено правильні висновки по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про спільну діяльність ніяким чином не змінив умови договорів позики грошей, які були укладені 30.12.2008, спростовуються самим змістом вказаного договору та наданими сторонами поясненнями в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції.

Твердження позивачів про те, що договори про залучення вкладів ніяким чином не стосуються ОСОБА_3 та укладених з нею договорів позики грошей, спростовуються встановленими судом обставинами та наданими сторонами поясненнями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лозицького Олександра Павловича, який представляє інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

В. В. Черненко