Справа № 473/3786/13-ц
УХВАЛА

іменем України

"24" травня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Кріпак Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

в січні 2021 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою (з подальшими змінами) на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало, зокрема, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 01.10.2013 по справі №473/3786/13-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрсоцБанк» (правонаступником є АТ «Альфа-Банк») заборгованості за кредитним договором (виконавче провадження №41692307). В рамках вказаного виконавчого провадження був накладений арешт на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:41692307 виданий 18.02.2014. Номер запису про обтяження 52459717 (спеціальний розділ). 28.01.2015 виконавче провадження завершено, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження).

Разом з тим, про наявність обумовленого виконавчого провадження (не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження) та необхідність сплати боргу по справі №473/3786/13-ц ОСОБА_1 дізналася лише в грудні 2021 року, що в свою чергу позбавило її можливості виконати рішення суду.

При цьому, накладений арешт на належне їй нерухоме майно (єдине житло квартира АДРЕСА_1 ), враховуючи суму боргу (не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати) є неправомірним та порушує її право власності. Водночас, вищевказаний виконавчий лист не перебуває на виконанні в органів виконавчої служби, строк повторного пред`явлення його до виконання закінчився. Проте своїм листом начальник відділу Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив у знятті арешту в зв`язку з закінченням строків зберігання та їх знищенням.

Тому ОСОБА_1 просила суд зобов`язати уповноважену посадову особу Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт. Також просила поновити строк звернення з даною скаргою до суду, оскільки останній був пропущений з поважних причин (після отримання відповідної інформації в листопаді 2021 року заявницею були здійснені заходи щодо захисту порушених прав шляхом звернення з позовами до суду в порядку адміністративного, цивільного судочинства, проте у відкритті проваджень було відмовлено).

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява про розгляд скарги за її відсутності та задоволення скарги.

Представник Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, свою позицію щодо вирішення скарги не висловив.

Представник заінтересованої особи АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2013 року (справа № 473/3786/13-ц) з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «УкрсоцБанк» (правонаступником є АТ «Альфа-Банк»), вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

28 січня 2014 року Вознесенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївської області, правонаступником якого є Вознесенський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито, зокрема, виконавче провадження №41692307 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2014, серія та номер: 41692307, номер запису про обтяження 52459717 (спеціальний розділ), вид обтяження: арешт нерухомого майна, характеристика обтяження: заборона здійснення відчуження майна, належного боржнику, лише в межах суми боргу.

28.01.2015 виконавче провадження завершено, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження) та знищено в зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Арешт з нерухомого майна заявниці не знятий, заборгованість останньою не погашена.

Так, згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені її права, свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. (ст. 449 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що про наявність арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 дізналася 18 грудня 2021 року, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Орган державної виконавчої служби не спростував вказаного. В подальшому заявницею здійснювали заходи щодо захисту порушених прав у неналежний спосіб.

За вказаних обставин, суд вважає можливим поновити заявниці строк на звернення з вказаною скаргою до суду, оскільки зазначені нею причини пропуску для відповідного звернення визнає поважними.

Що стосується розгляду скарги по суті.

Так, примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 52, ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, накладення арешту жодним чином не пов`язане зі спливом строку для добровільного виконання боржником зобов`язань за виконавчим документом.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для виконання рішення суду за рахунок іншого майна боржника (ч.ч. 6,7 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту).

Водночас, звернення стягнення на майно боржника полягає не лише в арешті, а в сукупності дій - арешті, вилученні та примусовій реалізації. Тому, накладення державним виконавцем, який на початковій стадії виконавчого провадження не має інформації про те, що певне житлове приміщення є єдиним житлом боржника, арешту без вчинення дій щодо його фактичного вилучення та реалізації (що в сукупності становить поняття «звернення стягнення на майно»), саме по собі не порушує передбачену ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту) заборону.

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом останньої.

Так, як вбачається з матеріалів справи, обумовлена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та іншим особам.

Проте, заявницею не надано належних доказів, що вона тривалий час проживає у вказаній квартирі (що б могло свідчити про те, що вказане житлове приміщення є єдиним житлом заявниці), оскільки зв`язок особи з конкретним житлом обумовлюється не тільки з правом власності на житлове приміщення, а пов`язане, в першу чергу, з місцем, де людина фактично проживає та має тривалий зв`язок з ним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії»).

Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження) закінчення виконавчого провадження тягне за собою певні правові наслідки. За загальним правилом, як наслідок закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. До певних виключень є направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження на підставі рішення суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також у випадку стягнення виконавчого збору та витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Випадки, коли виконавче провадження підлягає закінченню передбачені ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження). Вказана стаття містить вичерпний перелік підстав для вчинення відповідної процесуальної дії державного виконавця.

Як зазначалося вище, виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором було завершено 28.01.2015, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.47 Законом України «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу є різними процесуальними діями з різними наслідками їх застосування. Зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених вказаним законом строків. Повернення виконавчого документа не є закінченням виконавчого провадження.

Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст.47 Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 в справі №127/2-1421/09.

Разом з тим, добровільне виконання рішення суду є обов`язком ОСОБА_1 , відповідно до п.9 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За встановлених обставин, скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.258-260, 449-453 ЦПК України, суд

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 26 травня 2022 року.

Суддя Л.В.Лузан