Справа № 761/725/14-ц
Провадження № 4-с/761/149/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника ВДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що полягає у самоусуненні від вжиття заходів для скасування арешту, що було накладено в рамках виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

28.04.2022 року поштовим зв`язком (в суді вх.№19801 від 03.05.2022) ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою в якій просить суд:

Прийняти скаргу на бездіяльність Начальника ВДВС у м. Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що полягає у самоусуненні від вжиття заходів для скасування арешту, що був накладений в рамках виконавчого провадження №46952546.

Визнати протиправною бездіяльність Начальника ВДВС у м. Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), що полягає у самоусуненні від вжиття заходів для скасування арешту на майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), що було накладено в рамках виконавчого провадження №46952546.

Зобов`язати Начальника ВДВС у м. Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) скасувати арешт на майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), що було накладено в рамках виконавчого провадження №46952546.

Зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , що був накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського МУЮ Гуменяк А.С. 08.04.2015 року у виконавчому провадженні №46952546, при примусовому виконанні виконавчого листа №761/725/14-ц, виданого 05.03.2015 року, зокрема, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС у м. Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гуменюк А.С. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 16740,64 грн.

Крім того, позивачем зазначено, що строк для звернення до суду дотримано.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

До того ж, нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, з наданих матеріалів скарги вбачається, що скаргу підписано 28.04.2022, та направлено до суду поштою 28.04.2022.

Отже,враховуючи зміст скарги, на день звернення скаржника до суду із вказаною скаргою сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

В даному випадку, скаржник просить поновити строк подання даної скарги який пропущений із поважних причин. Однак в тексті скарги не вказано взагалі поважності причин пропуску такого строку, а лише зазначено про поновлення строк подання даної скарги, який пропущений із поважних причин.

Водночас, в розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Так, безпосереднього зі змісту скарги вбачається, що про порушення свого права сторона виконавчого провадження - боржник ОСОБА_1 довідався 16.09.2021 року, що підтверджується долучено до матеріалів справа заявою Начальнику ДВС (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з нерухомого майна за №469525 від 08.04.2015 року у зв`язку з відсутністю боргу, яка була надіслана заявником.

В скарзі зазначено, що відповідь на вказану заяву ОСОБА_1 не надійшла.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Отже, беручи до уваги обізнаність скаржника - сторони виконавчого провадження, про обставини, викладені в скарзі, ще 16.09.2021 року, враховуючи, що в скарзі не вказані підстави в якості поважності причин встановленого законом строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця і скаржником не наведено поважності причин неможливості подати вказану скаргу у строки, встановлені законодавством, підстави для визнання причин пропуску такого строку поважними - відсутні, а тому суд приходить до висновку про відмову у поновленні строку на оскарження дій державного виконавця.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що, оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а обставини викладені у скарзі є необґрунтованими, - вказана скарга підлягає залишенню без розгляду. Після усунення умов, що були підставою для залишення скарги без розгляду, заявник має право звернутись до суду повторно.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст.ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 13, 126, 259-261, 449 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника ВДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що полягає у самоусуненні від вжиття заходів для скасування арешту, що було накладено в рамках виконавчого провадження, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: