Провадження номер 2/756/2163/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Михнюк В.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві держаної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ; стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_3 .

Як стверджував позивач ОСОБА_1 на прохання свого брата відповідача ОСОБА_2 , останнього було зареєстровано у спірній квартирі з формальних підстав, при цьому відповідач ОСОБА_2 ніколи не мешкав та не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , фактично з моменту реєстрації і по день звернення з позовом ОСОБА_2 мешкав за іншою адресою. Більш того позивачу стало відомо, що у 2021 році відповідач ОСОБА_2 зареєстрував у квартирі свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

Факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушує право позивача на вільне розпорядження і користуванням майном, тому вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ч. 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивач ОСОБА_1 у судому засіданні 26 травня 2022 року підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 26 травня 2022 року позов визнав та пояснив суду, що він та його малолітній син дійсно зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , проте ані він ані його син фактично не мешкали та не мешкають в цій квартирі. Натомість сам ОСОБА_2 мешкає в квартирі, яка також належить його брату позивачу ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що намагався вирішити питання мирним шляхом, знятись з реєстраційного обліку та зняти свого малолітнього сина, проте був позбавлений такої можливості, у зв`язку з від`їздом матері дитини, згода якої на зняття з реєстраційного обліку малолітнього є обов`язковою, за кордон. Стверджував, що після зняття з реєстраційного обліку дитина буде зареєстрована за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_2 , проти чого не заперечує власник квартири позивач по справі - ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА в м. Києві в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Начальником служби ОСОБА_4 16 травня 2022 року подано заяву, в якій зазначили, що не визнають позов та просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

Суд, заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 11 березня 1994 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

З паспорту відповідача ОСОБА_2 вбачається, що з 02 червня 2011 року він зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 78). За цією ж адресою зареєстрований і син відповідача - малолітній ОСОБА_3 .

Актами від 12 листопада 2021 року, 16 листопада 2021 року, складениими мешканцями будинку АДРЕСА_4 , підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 12-15).

Факт не проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_1 разом із своїм сином відповідачем визнаний в судовому засіданні, тому в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не проживали та не проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні вказане підтвердив.

Жодних доказів, що відповідачі користуються житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення пред`явленого позову.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що малолітній ОСОБА_3 буде зареєстрований разом зі своїм батьком ОСОБА_2 у належній позивачу ОСОБА_1 на праві власності квартирі АДРЕСА_2 , в якій вони увесь час проживають родиною.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі ніколи не проживали та не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу, мають інше житло для проживання, яке також на праві власності належить позивачу, який не заперечує проти їх реєстрації за місцем проживання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 1816,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 64, 109, 150, 156 ЖК УРСР; ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81,141, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві держаної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 травня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик