Дата документу 26.05.2022
Справа № 501/3588/21
26 травня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання Тимко М.Л.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с.3-5).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована але тривалий час не мешкає відповідач ОСОБА_2 , яка не несе жодних витрат з утримання будинку, а її реєстрація за вказаною адресою позбавляє позивача законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Позивач надав заяву в якій підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги, а розгляд справи провести без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, про причини неявки суд не сповістила, відзив на позов не надала.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши та перевіривши докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 26.05.2015 року (а.с.10-11), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно копій свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с.21,22), перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2018 року, шлюб між ними було розірвано 15 грудня 2020 року.
Згідно довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку, виданої Олександрівською селищною адміністрацією Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (а.с.9) в будинку АДРЕСА_1 , окрім позивача, також зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Факт не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 , підтверджується актом обстеження будинку від 28.09.2021, завіреним Олександрівською селищною адміністрацією, в якому зазначено, що ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає з жовтня 2019 року, особистих речей не має (а.с.9).
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Згідно положень ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 за адресою своєї реєстрації не проживає понад встановленого законом строку, договору найму цього житла з позивачем вона не укладала, а її реєстрація обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні власним майном, чим порушується право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя