КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/1230/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.,
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
16.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її - ОСОБА_1 користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
у твердій грошовій сумі у розмірі 16 155,00 грн., що складається з додаткових витрат, пов`язаних з оплатною навчання в коледжі Національного університету «Одеська юридична академія»;
Ѕ частину передбачуваних додаткових витрат у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. для купівлі ноутбуку для забезпечення можливості відвідування для купівлі ноутбуку для забезпечення можливості відвідування дитиною занять, що проводяться в режимі онлайн через мережу Інтернет та виконання домашніх завдань у періоди та в умовах карантинних обмежень, а також для подальших можливостей навчання дитини у майбутньому;
щорічно із внесенням на особовий рахунок до 01.07 числа кожного року в період до 01.07.2024 року включно, Ѕ частину витрат на оплату навчання в коледжі Національної академії «Одеська юридична академія» та придбання комплекту форменого одягу у розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що з 2005 року вона - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2012 року.
Від даного шлюбу, як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що постановою Одеського апеляційного суду від 25 травня 2019 року було змінено розмір аліментів на 1/6 частину від доходу ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 травня 2019 року до повноліття дитини ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначає, що з моменту свого народження по теперішній час неповнолітній ОСОБА_3 мешкає разом з нею.
При цьому, як стверджує позивач, відповідач мешкає окремо, має нову сім`ю, де в нього народилось вже троє дітей, однак свої батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку неповнолітнього сина - ОСОБА_3 відповідач не виконує, участі у вихованні дитини не приймає, з 2014 року з сином взагалі не спілкується, не зустрічається з ним, не вітає дитину зі святами, у тому числі, з днем народження.
Як вказує позивач, участі у додаткових витратах на дитину відповідач не приймає, ніякої додаткової допомоги (окрім примусово стягнених аліментів, які сплачуються нерегулярно) з утримання дитини не надає, на неодноразові прохання надати додаткову матеріальну підтримку на виховання дитини відповідач не реагує, від переговорів ухиляється та не виявляє бажання добровільно сплачувати додаткові витрати на дитину.
При цьому, позивач зазначає, що на забезпечення потреб сина вона витрачає багато коштів, зокрема, на розвиток його певних здібностей та лікування, що викликає додаткові витрати.
Так, позивач стверджує, що в 2021 році дитині було проведено необхідне медичне обстеження, встановлений невтішний діагноз, в зв`язку із чим він потребує постійного догляду лікарями та проведення всіх необхідних медичних обстежень та ретельним доглядом за його станом здоров`я, за медичним показниками дитині були встановлені брекети, однак тільки на верхню щелепу, оскільки для встановлення брекетів на обидві щелепи грошей не вистачило.
Крім того, позивач вказує, що у 2021 році неповнолітній ОСОБА_3 закінчив 9 класів загальноосвітньої школи та вирішив навчатися в юридичному вузі, для чого вона сплатила необхідні курси підготовки до вступу в юридичний коледж при Національному університеті «Одеська юридична академія», ОСОБА_3 здав всі необхідні іспити та вступив в коледж при Національному університеті «Одеська юридична академія», є студентом та буде навчатись наступні чотири роки.
Також позивач зазначає, що оскільки навчання в коледжі є платним та становить 25 060,00 грн. на рік, то зазначена сума для неї є непосильною, оскільки вона втратила пристойну роботу, є інвалідом другої групи та, на даний час, разом із дітьми знаходиться у скрутному матеріальному становищі.
Також позивач вказує, що з 2017 року неповнолітній ОСОБА_3 відвідує спортивну секцію з боксу, усі фінансові витрати, необхідні для занять дитини спортом, включаючи оплату поїздок на змагання, оплату поїзду на щорічні навчально-тренувальні збори, оплату щомісячних та річних членських внесків, періодичну купівлю необхідної відповідної спортивної форми та спортивної екіпіровки (клубна спортивна форма, захисний нагрудник, захисний шолом, накладки на руки («рукавички»), захист гомілки, захист стоп («фути»), капа, бігові кросівки, термобілизна для занять на вулиці у період карантинних обмежень та інше, як для тренувань, так і для участі у змаганнях) виконує вона самостійно.
Оскільки дитина знаходиться у фазі активного росту, виникає необхідність у періодичному оновленні спортивної екіпіровки один раз на рік, загальна вартість спортивної екіпіровки дитини на рік в середньому становить 5000-7000 грн.
Крім того, позивач зазначає, що довготривалий період карантину у зв`язку з заходами, спрямованими на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), та періодичний перехід загальноосвітніх шкіл міста Одеси на дистанційну форму навчання вимушує придбати неповнолітньому ОСОБА_3 ноутбук (середня вартість якого на сьогоднішній день становить 20 000 гривень) для забезпечення можливості відвідування дитиною занять, що проводяться в режимі онлайн через мережу Інтернет та виконання домашніх завдань у періоди та в умовах карантинних обмежень, а також для подальших можливостей навчання дитини у майбутньому. На сьогоднішній день дитина дистанційно навчається та виконує домашні завдання за допомогою мобільного смартфону, що значно впливає на погіршення її зору.
Позивачка вказує, що вона працює у ТОВ «Аквафрост» на посаді діловода на неповний робочий час та отримує достатньо низьку заробітну платню, інших видів доходу, окрім пенсії та мізерної заробітної платні, вона не має.
Також позивач посилається на те, що на її утриманні перебуває неповнолітній син - ОСОБА_4 , 2011 року народження, який також потребує необхідних витрат на своє утримання.
При цьому, позивач стверджує, що відповідач проводить оплату аліментів нерегулярно із постійними затримками та на рівні мінімально встановленого державою, тобто не більше двох тисяч гривень на місяць.
З урахуванням викладеного, оскільки позивач не в змозі самостійно у повному обсязі забезпечити неповнолітній дитині - ОСОБА_3 необхідні додаткові витрати на лікування дитини, на забезпечення навчання дитини у коледжі, на розвиток певних спортивних здібностей дитини, з метою забезпечення дитині достойного рівня життя, необхідного для її фізичного, інтелектуального, культурного, духовного, морального і соціального розвитку, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення додаткових витрати на дитину.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.12.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні 24.05.2022 року позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у довідці з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, а також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову, виходячи з наступного.
Як встановлено судом у судовому засіданні, 23 вересня 2005 року позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 уклали шлюб.
Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 21.05.2019 року було зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2012 року, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину від доходу ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 травня 2019 року до повноліття дитини ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно квитанцій № ПН1512 та № ПН1522 від 04 червня 2021 рокуОСОБА_1 сплатила грошові кошти у розмірі 2 200,00 грн. за підготовчі курси ОСОБА_3 з української мови та права.
Згідно довідки Національного університету «Одеська юридична академія» від 17.09.2021 року №244, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 1 курсу Юридичного фахового коледжу (контракт) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія». Наказом від 05.08.2021 року №1718-21 зарахований на 1 курс. Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру за №3196 від 28.07.2021 року, ОСОБА_1 сплатили 25 000,60 грн. за навчання ОСОБА_3 на 1-му курсі 1,2 семестри Юридичного фахового коледжу (контракт) денної форми навчання НУ «Одеська юридична академія».
Згідно товарного чеку від 28.07.2021 року ОСОБА_1 сплатила 5 050,00 грн. на купівлю ОСОБА_3 одягу.
Згідно довідок від 05.11.2021 року № ВМАФ0000141 та № ВМАФ0000142 Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквафрост», позивач - ОСОБА_1 працює в ТОВ «Аквафрост» з 08.04.2016 року. На даний момент займає посаду діловод. Дохід за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року склав 10 498,36 грн., за період з 01.01.2021 року по 31.10.2021 року склав 14 708,79 грн.
Відповідно до виписки з рахунку приватного клієнта АБ «Південний», за період з 01.11.2019 року по 10.11.2021 року ОСОБА_2 перерахував аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 63 950,00 грн.
При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При зверненні до суду, ОСОБА_1 просить суд стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 16 155,00 грн., що складається з додаткових витрат, пов`язаних з оплатною навчання в коледжі Національного університету «Одеська юридична академія»; Ѕ частину передбачуваних додаткових витрат у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. для купівлі ноутбуку для забезпечення можливості відвідування дитиною занять, що проводяться в режимі онлайн через мережу Інтернет та виконання домашніх завдань у періоди та в умовах карантинних обмежень, а також для подальших можливостей навчання дитини у майбутньому;щорічно із внесенням на особовий рахунок до 01.07 числа кожного року в період до 01.07.2024 року включно, Ѕ частину витрат на оплату навчання в коледжі Національної академії «Одеська юридична академія» та придбання комплекту форменого одягу у розмірі 15 000 грн.
У ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».
Частиною 2 статті 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до їх повноліття.
Крім того, частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово. При цьому, законодавець не обмежує обов`язок батьків утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину.
Проте якщо у разі наявності спору між батьками щодо сплати аліментів або ухилення одного з батьків від виконання аліментних зобов`язань, для стягнення аліментів на утримання дитини, принаймні в мінімальному гарантованому розмірі, визначений чіткий дієвий механізм (судовий наказ), то стягнути додаткові витрати на утримання дитини в судовому порядку є більш складним завданням. Адже на позивача покладається обов`язок довести, що такі додаткові витрати існують та вони викликані саме особливими обставинами.
Верховний Суд зауважує, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).
Позитивним прикладом віднесення до додаткових витрат на дитину витрат на оздоровлення дитини в дитячому таборі та на морі є, зокрема, постанова Львівського апеляційного суду від 18.02.2020 у справі № 466/667/19 (провадження № 22-ц/811/2901/19), в якій вказано, що пов`язані з оздоровленням дитини в дитячому таборі та на морі витрати дійсно пов`язані із певними особливими потребами малолітньої дитини. Так, слід вважати загальновідомим той факт, що перебування у горах чи на морі у літній період добре впливає на організм дитини, сприяє його зміцненню, покращенню імунітету, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на стан здоров`я дитини, зокрема, в осінньо-зимовий період.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини, нею сплачено кошти за навчання, а також з метою забезпечення можливості відвідування дитиною занять, що проводяться в режимі онлайн через мережу Інтернет та виконання домашніх завдань у періоди та в умовах карантинних обмежень, дитині необхідно придбати ноутбук.
Однак, із вищевказаної судової практики вбачається, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
У зв`язку з наведеним, суд вважає, що навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у коледжі Національного університету «Одеська юридична академія»для здобуття професійної освіти у період з 01.09.2021 року до 30.06.2025 року, вартість якого була сплачена позивачем, не є особливою обставиною, спрямованою на розвиток його здібностей, тому вказані витрати не є додатковими витратами на дитину, викликаними особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини.
Також, купівля ноутбуку з метою забезпечення можливості відвідування дитиною занять, що проводяться в режимі онлайн через мережу Інтернет та виконання домашніх завдань у періоди та в умовах карантинних обмеженьне є тією особливою обставиною із якими законодавець у ст. 185 СК України пов`язує необхідність участі іншого з батьків у витратах з цим пов`язаних.
Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у коледжі Національного університету «Одеська юридична академія». Навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.
Також, у позовній заяві, ОСОБА_1 вказує, що з 2017 року неповнолітній ОСОБА_3 відвідує спортивну секцію з боксу, усі фінансові витрати, необхідні для занять дитини спортом, включаючи оплату поїздок на змагання, оплату поїзду на щорічні навчально-тренувальні збори, оплату щомісячних та річних членських внесків, періодичну купівлю необхідної відповідної спортивної форми та спортивної екіпіровки (клубна спортивна форма, захисний нагрудник, захисний шолом, накладки на руки («рукавички»), захист гомілки, захист стоп («фути»), капа, бігові кросівки, термобілизна для занять на вулиці у період карантинних обмежень та інше, як для тренувань, так і для участі у змаганнях) виконує вона самостійно.
Однак, ніяких доказів в обґрунтування вказаних обставин, зокрема, доказів, що підтверджують її витрати на заняття дитиною спортом, позивачем надано не було, як і не було надано доказів того, що неповнолітній ОСОБА_3 взагалі відвідує спортивну секцію з боксу.
Враховуючи вказані обставини справи, а також практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 114 СК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26.05.2022 року.

Суддя Петренко В. С.