Номер провадження: 22-ц/813/3850/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у 2020 р. звернулася до рішення Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 2000 року народження, який продовжує навчання у вищому учбовому закладі у сумі 15000 грн., мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній продовжує навчання, а оскільки витрати несе тільки вона, і такі витрати становлять не менше 30000 грн., просить стягнути аліменти з батька.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання в у навчальному закладі Одеський національний політехнічний університет, в сумі 10000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 11 вересня 2020 року до 30.06.2021 р.

На підставі ст.430 ч.1 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 19.07.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

04.08.2021 року апеляційну скаргу подано ОСОБА_2 , відповідно до вимог якої, позивачка просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 15 тисяч гривень щомісячно, до досягнення ним 23-х років або припинення навчання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що є непрацюючим пенсіонером, інвалідом другої групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи посвідченням № НОМЕР_1 , бланк серії НОМЕР_3 , виданий Пенсійним фондом України 29 січня 2020.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду щодо працездатності відповідача та його стану здоров`я.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на той факт, що на його утриманні також знаходяться: неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , малолітня ОСОБА_9 та непрацездатна мати ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апелянт вказує, що регулярно надає сину ОСОБА_3 грошові кошти як в готівковій, так і в безготівковій формі на його особистий банківський рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що повністю оплатив сину ОСОБА_3 навчання в Одеському національному політехнічному університеті, що підтверджується договором про надання освітніх послуг № 03-1373н від 01 лютого 2018 року та квитанцією про сплату освітніх послуг в сумі 62580 гривень.

Також, відповідач доводить до відома суду, що у нього наявне на праві власності майно, однак воно не приносить такого доходу, який би дозволяв з урахуванням наявності на утриманні інших дітей та додатково сплачувати аліменти в розмірі 15 тисяч гривень.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції при обчисленні доходу відповідача було взято до уваги декларацію про дохід за 2019 рік, однак позивачка просила стягнути аліменти за період з 11 вересня 2020 року по 301 червня 2021 року, тобто їй потрібно було довести розмір доходу саме за вказаний період.

Зазначає, що ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів щодо розміру та доходу відповідача за вищевказаний період.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, яка охоплює 2019 рік і яка подавалась відповідачем в період депутатської каденції, та яка фактично не відноситься до предмету спору.

Апелянт вважає помилковим висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість стягнення із відповідача аліментів в розмірі 10 000 гривень.

З огляду на зазначене, відповідач вказує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року не відповідає вимогам закону та обґрунтованості, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню з огляду не неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення на навчання ОСОБА_3 в в університеті аліменти за період з 11.09.2020 року по 30.06.2021 року, з огляду на те, що дата завершення навчання контрактом визначена 31.07.2021 року.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що в прохальній частині позовної заяви просила суд стягнути аліменти з відповідача на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання до досягнення ним 23-х років або припинення навчання.

З огляду на те, що син продовжує навчання уже на магістратурі, апелянт просить суд звернути увагу на вказані обставини, та відхилити заперечення відповідача щодо дати завершення навчання саме 30.06.2021 року, оскільки вказані обставини не відповідають дійсності.

Також, ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нібито недостатності доходу відповідача для стягнення на утримання сина ОСОБА_3 аліментів в розмірі 15 000 грн щомісячно. Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо справедливості стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 10 000 грн є завідомо неправильним та таким, що не відповідає дійсності.

Апелянт вважає, що висновок суду про справедливість рішення про відмову у стягнення з ОСОБА_1 по 15 000 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 через той факт, що відповідач вже добровільно сплачує щомісячно 30 000 грн сину ОСОБА_7 і 15 000 грн сину ОСОБА_8 , є помилковим, суперечить дійсності та фактично узаконює дискримінаційний характер добровільних договорів.

Крім того, ОСОБА_2 заперечує доводи ОСОБА_1 про повну оплату навчання сина, та зазначає, що оплату за навчання сина у першому осінньо-весняному семестрі 2017-2018 року було здійснено за її особисті кошти.

Також, позивачка не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення щомісячного доходу відповідача, оскільки вважає його заниженим.

ОСОБА_2 вказує на неправильність висновків суду першої інстанції щодо рівного утримання батьками дитини, з огляду а те, що батько не мешкає з сином, тривалий час. Починаючи з березня 2016 року фактично взагалі не виконував свої обов`язки батька.

14.09.2021 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якого позивачка не погоджується з доводами його апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.01.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Інші сторони не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача та відповідача, і проживає з матір`ю.

ОСОБА_3 навчається у Одеському національному політехнічному університеті спеціалізація менеджмент, денної форми навчання, згідно Договору про надання освітніх послуг №03-1373н від 1.02.2018р. і термін навчання закінчується 30.06.2021 р.

Оскільки дитина досягла 18 річного віку, продовжує навчання і мешкає з матір`ю, то у позивача з дати подачі позову виникло право, передбачене ст.199 ч.1 СК України.

Згідно Єдиного державного реєстру декларацій https://public.nazk.gov.ua/documents/960947f9-6f9e-4528-8e05-2c066f684a10 відповідач зареєстрував за 2019 р. дохід у сумі 1193462 грн.

Відповідно до декларацій https://youcontrol.com.ua/catalog/individuals/declaration/960947f9-6f9e-4528-8e05-2c066f684a10/ відповідач зареєстрував за 2020 р. дохід у сумі 1 148 462 грн. що складає 356 969 грн - заробітна плата отримана за основним місцем роботи (Верховна Рада України) та 827 493 грн - проценти.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином однією із обов`язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними дітям матеріальної допомоги.

Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, якщо: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 81ч.1 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача та відповідача, і проживає з матір`ю.

ОСОБА_3 навчається у Одеському національному політехнічному університеті спеціалізація менеджмент, денної форми навчання, згідно Договору про надання освітніх послуг №03-1373н від 1.02.2018р. і термін навчання закінчується 30.06.2021р.

Оскільки дитина досягла 18 річного віку, продовжує навчання і мешкає з матір`ю, то у позивача з дати подачі позову виникло право, передбачене ст.199 ч.1 СК України.

Згідно Єдиного державного реєстру декларацій https://public.nazk.gov.ua/documents/960947f9-6f9e-4528-8e05-2c066f684a10 відповідач зареєстрував за 2019 р. дохід у сумі 1193462 грн.

Згідно норм Кодексу законів про працю УРСР, загальний розмір усіх відрахувань з заробітку не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Відповідач також на утриманні має дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і розмір відрахувань з його доходу на їх утримання складає більше 45%.

При обчисленні доходу відповідача суд бере один рік до подачі позову.

Отже половина доходу відповідача за 2019 р. становить 596731 грн., а дохід за місяць - 49727,58 грн., а четверта частина від цієї суми - 12431,89 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно врахововано ті факти, що ОСОБА_3 мешкає з матір`ю, відповідач є працездатною особою, мешкає від позивача окремо, його матеріальне становище і, що має на утриманні ще трьох дітей, і сума відрахувань від його доходу на їх утримання складає більше 45%. Суд також враховує, задовільний стан здоров`я відповідача, що навчання сина ОСОБА_3 в Одеському національному політехнічному університеті сплачено саме ним і у повному обсязі, і вважає, що оскільки за нормами Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, то він в змозі надавати допомогу сину,

Апеляційний суд вважає справедливим та доцільним стягнути аліменти на період навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 у сумі 10000 грн. на місяць, починаючи стягнення з 11.09.2019 р. Проте, колегія суддів не погоджується щодо визначення судом першої інстанції дати завершення зазначеного стягнення аліментів 30.06.2021 р. включно.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення строку виплати аліментів на період навчання повнолітнього сина ОСОБА_3 у сумі 10000 грн. на місяць, починаючи стягнення з 11.09.2019 р. та до досягнення ним 23-х річного віку або припиненням навчання.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_2 про стягнення аліментів у сумі 15 000 грн. та посилань на великі прибутки відповідача суд ставиться критично, оскільки сторона позивача не довела суду, що витрачає на утримання сина ОСОБА_3 більше 30000 грн. на місяць, бо обов`язок утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання покладається на обох батьків рівно, а щодо доходів відповідача суд підкреслює. Що аліменти, відповідно до законодавства стягуються саме з доходу сторони,а не з наявного майна.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неспроможності сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн, а також те, що судом було взято декларацію про його доходи за 2019 рік, та вважає за необхідне зазначити, що відповідно до декларацій https://youcontrol.com.ua/catalog/individuals/declaration/960947f9-6f9e-4528-8e05-2c066f684a10/ відповідач зареєстрував за 2020 р. дохід у сумі 1 148 462 грн. що складає 356 969 грн - заробітна плата отримана за основним місцем роботи (Верховна Рада України) та 827 493 грн - проценти.

Декларація приймається до уваги судом як джерело доходів оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що доходи, отримані боржником які зазначені у Деклараціях є тими доходами, стягнення з яких відповідно до постанови Кабінету міністрів України не провадяться.

Посилання Чекіти ГЛ. як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини.

Інші доводи апеляційних скарг та не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року - змінити шляхом викладення резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання в сумі 10000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 11 вересня 2020 року до досягнення ним 23-х річного віку або припинення навчання.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе