ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/796/21 Номер провадження 22-ц/814/857/22Головуючий у 1-й інстанції Кравець С. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» - адвоката Литвинця Сергія Анатолійовича

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 318,21 грн. та судові витрати по справі.

Позов мотивовано тим, що 10.01.2019 року між ним та відповідачем в електронному вигляді було укладено договір про надання кредиту № 1824203. Вказаний договір було укладено на умовах пропозиції (оферти), що опублікована на веб сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 12.11.2018 року та заявки на отримання кредиту від 10.01.2019 року на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 10.01.2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором). Грошові кошти у розмірі 5100 грн. перераховані на рахунок відповідача 10.01.2019 року, про що свідчить довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна» № 17/10 від 08.10.2021 року.

Відповідач повинна була повернути кредит та нараховані проценти у строк до 20.01.2019 року. Однак зобов`язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 08.10.2021 року у неї перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 77 318,21 грн., яка складається з суми кредиту - 5100, 00 грн., процентів згідно заяви - 691,00 грн, процентів згідно п. 2.11 договору, інфляційні витрати , згідно ст. 625 ЦПК України - 761,21 грн.

Рішеням Машівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором надання кредиту №1824203 від 10.01.2019р. в розмірі 778, 05 грн, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 22, 84 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 50, 39 грн, а всього 851, 28 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» - адвокат Литвинець С.А., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення судом обставин справи, просить рішення скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання стягнення судових витрат, понесених на стадії розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення невірно застовано норму ст. 625 ЦК України, оскільки правовою основою для нарахування процентів є умови договору та вимоги п. 2 ст. 625 ЦК України. При укладенні договору сторонами погоджено суму процентів з моменту отримання відповідачем кредиту до визначеної дати повернення. Окрім того, відповідно до умов договору та п. 2 ст. 625 ЦК України сторонами було обумовлено наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та визначено, що процентна ставка, після граничної дати повернення кредиту та відсотків за користування ним, нараховується щоденно та становить 1,5 % від суми отриманого кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування до моменту фактичного повернення.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2019 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі Договір про надання кредиту № 1824203, щляхом заповнення заявки на отримання кредиту та підписання її електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором.

У заявці ОСОБА_1 вказала свої паспортні дані, місце проживання, номер мобільного телефону, електронної пошти. Відповідач просила надати їй кредит на таких умовах: сума кредиту 5100 гривень, граничний строк повернення кредиту і плати за користування ним - 10 днів, плата за користування кредитом 691 грн, реальна процентна ставка - 495 %, очікувана сукупна вартість кредиту (плата за користування + кредит) - 5791 грн ( т. 1 а.с.15-23).

Сторонами не заперечується, що на підставі вказаної заявки, схваленої позивачем, 10.01.2019 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 5100 грн., на строк на 10 днів, тобто до 20.01.2019 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за договором про надання кредиту №1824203 від 10.01.2019 року 17.03.2019 та 17.03.2019 року всього сплатила 5122 грн грн. (а.с.22).

Задовольняючи частково позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період дії договору, а саме: з 10.01.2019 по 20.01.2019. Врахувавши сплачену суму боргу, суд прийшов до висновку про стягнення різниці заборгованості у розмірі 669 грн. (5791 - 5122). Відмовляючи в частині стягнення відсотків за період прострочення, суд прийшов до висновку про безпідставність таких, вимог, оскільки вважав, що після закінчення строку дії договору банк не мав правових підстав для їх нарахування. З розміром нарахованих позивачем інфляційних витрат, суд не погодився, так як вони були розраховані, виходячи з розміру процентів, нарахованих поза межами строку кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитися з таким висногвком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У справі встановлено, що сторони у справі уклали договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Дії сторін при вчиненні вказаного правочину відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, якщо інше не передбачено договором, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після закінчення строку кредитування, якщо інше не передбачено договором, банк має право на стягнення з відповідача тільки коштів за невиконання ним грошового зобов`язання, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит у сумі 5100 грн та проценти за користування ним у розмірі 691 грн у строк до 20.01.2019 року. У встановлені строки суму кредиту відповідач не повернула.

Так, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п. 2 ст. 625 ЦК України сторонами договору було обумовлено розмір процентної ставки, який застосовується у разі просточення виконання зобов`язань. А саме визначено, що починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом, процентна ставка нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування до моменту фактичного його повернення.

Відмовляючи в частині стягнення з відповідача суми відсотків за користування кредитом в період прострочення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що банк не мав правових підстав для їх нарахування поза межами строку дії кредиту.

Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання та банк має право на їх нарахування за умови прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відсотки у розмірі 71 449 грн були нараховані поза межами строку дії кредиту за період прострочення (коли боржник повинен був сплатити грошові кошти, але неправомірно їх не сплачував) на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи з обумовленого розміру відсотків (1,5% за кожен день прострочення від суми кредиту).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 08.10.2021 р. ОСОБА_1 , за договором про надання кредиту № 1824203 від 10.01.2019 р., всього сплатила 5122 грн (17.03.2019 р. та 16.03.2019 р.) Вказані кошти банком було заразовано на погашення відсотків за прострочення виконання зобовязань. Тобто, станом на час звернення з даним позовом відповідач має заборгованість за кредитом (згідно заяви) у розмірі - 5100 грн, проценти за період користування кредитом у розмірі - 691 грн.

Враховуючи, що на час подачі позову відповідач свої зобовязання за договором не виконала, тобто до 20.01.2019 року кредит та відсотки за ним не повернула, кількість днів прострочення (до подачі позову) складає 992 дні, тому розмір процентів за період прострочення складає 71 449 грн (5100 х 1,5 % х 992).

У справі встановлено, що відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ч. ст. 625 ЦК України, існують підстави для стягнення з неї на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу: 5100 грн х (103,0 х 105,0 х 107,5)/ 100% та складає 761,21 грн.

Враховуючи, що позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, то права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити та стягнути відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 1824203 від 10.01.2019р. в розмірі 77 310,21 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 5100 грн, процентів за прострочення виконання зобов`язань 71449 грн та інфляційні втрати у розмірі 761,21 грн.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1- 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн та за подачу апеляційної скарги 3 405 грн.

Крім того, адвокат Литвинець С.А. надавав правничу допомогу ТОВ «АІА Фінанс Груп» та здійснював представництво останнього під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій на підставі укладеного договору від 01 вересня 2021 року, додаткової угоди № 4. З акту № 211206-2 про надані послуги від 06.12.2021р. вбачається, що адвокатом надано позивачу послуг в суді першої інстанції на суму 8865,91 грн, виходячи з обумовленої ставки - 5000 грн та 5 % від суми позову. З акту № 220106-1 про надані послуги від 06.01.2022 року вбачається, що адвокатом надано позивачу послуг в суді апеляційної інстанції - на загальну суму 10865,91 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не погодилася з заявленою сумою гонорару адвоката, вказувала, що надані позивачем документи не підтверджують що послуги адвокатом надані саме у даній справі. Позивачем не надано належних доказів сплати позивачем адвокату зазначених коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

У даній справі винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги від 01.09.2021 року та додаткових умов до нього, була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, що не суперечить вимогам закону. Окрім того, в акті про надані послуги сторони підтвердили здійснення розрахунку за договором на момент його підписання та підтвердили надані послуги у даній справі.

Враховуючи викладене, позивачем надано належні та допустимі докази які підтверджують розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у даній справі. Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, пропорційності задоволених вимог, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 19 731,82 грн витрат на оплату правничої допомоги.

З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування судових витрат: судовий збір у розмірі 5675 грн (2 270 + 3 405) та витрати на правничу допомогу у розмірі 19 731,82 грн.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» -задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість за кредитними договором № 1824203 від 10.01.2019 року, яка утворилась станом на 08.10.2021 року на загальну суму 77 310,21 гривень (сімдесят сім тисяч триста десять гривень) 21 коп. з яких:

- 5100,00 грн. тіло кредиту;

- 71 449,00 грн. проценти за прострочення виконання зобов`язань;

- 761,21 грн. інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» судовий збір за подання до суду позову, а також за подання апеляційної скарги у загальній сумі 5675 гривень та та витрати на правничу допомогу у розмірі 19 731,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26.05.2022 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко