ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3205/21Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/722/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 601/3205/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст рішення складено 27 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28844 гривні 02 копійок.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 03.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.10.2019 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за те, що 03.02.2019 року біля 02 год. 15 хв., водій ОСОБА_1 грубо порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6», р. н. НОМЕР_1 , та з трьома пасажирами рухався вул. Кременецькою м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, в напрямку від м. Радивилів до м. Кременець. Наближаючись до будинку № 4 вказаної вулиці та рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю близько 70 км/год., водій ОСОБА_1 , зокрема у зв`язку із станом алкогольного сп`яніння не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав таку безпечну швидкість та прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 ПДР України, які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із безпечною швидкістю, не більше 50 км/год, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Надалі під час руху водій ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити легковий автомобіль, який із увімкненим світлом фар стояв на його смузі руху, біля правого краю проїзної частини дороги, навпроти будинку № 4, із направленням передньої частини йому назустріч, відповідно до вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України виявивши перешкоду для свого руху, тобто нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав таку технічну можливість, а допустив зміну напрямку руху автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» праворуч та в подальшому виїхав на елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини - правий тротуар, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим також грубо порушив вимоги пунктів 1.10 (в частині визначення поняття «тротуар» і виконання його вимог), 10.1, 11.13 ПДР України. Своїми діями, які не відповідали вищевказаним вимогам пунктів ПДР України, водій ОСОБА_1 рухаючись правим тротуаром поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» на трьох пішоходів, а саме - начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_2 , а також громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які стояли на правому тротуарі навпроти спеціального автомобіля працівників поліції «RENAULT-DUSTER», р. н. НОМЕР_2 , що стояв із увімкненою аварійною світловою сигналізацією на смузі руху до м. Кременець, біля правого краю проїзної частини дороги, за першим легковим автомобілем. Саме в цей час поліцейський ОСОБА_2 завершував складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 .. Після вчинення наїзду на вказаних трьох пішоходів водій ОСОБА_1 допустив зіткнення передньої лівої частини керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-GOLF 2 1.6» із задньою правою частиною «MITSUBISHI-OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_3 , яким до цього керував ОСОБА_3 і який стояв за вказаними пішоходами та за службовим автомобілем «RENAULT-DUSTER», д.н.з. НОМЕР_2 , на смузі руху до м. Кременець, а саме правими колесами на правому краю проїзної частини дороги, без увімкненого зовнішнього освітлення.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху», «тротуар», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.13, 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_2 .

Згідно вироку суду також вбачається, що суд прийняв відмову потерпілого ОСОБА_2 від цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33 840 грн. та моральної шкоди в розмірі 70 000 грн., у зв`язку з добровільним відшкодуванням. Вказаний вирок набрав законної сили, отже зазначені обставини доказуванню не підлягають. Після винесення вироку суду позивач продовжував лікування та реабілітацію від наслідків отриманих травм під час ДТП, спричиненої відповідачем, з метою відновлення обмеження життєдіяльності, професійної та трудової діяльності, у зв`язку з чим поніс матеріальних витрат на загальну суму 28 844 грн. 02 коп, яку в добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодував.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18783 гривні 76 копійок спричиненої матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. на користь ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП) р/р UA0026001 код 22030106.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у даному випадку не йдеться про абсолютний характер права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала.

Апелянт вважає, що у позові слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 пред`явив позов до неналежного відповідача, тобто відповідачем має бути страхова компанія ПрАТ "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в якій застрахована його - ОСОБА_1 цивільно-правова відповідальність.

Позивач, подаючи позов надає до суду в якості письмового доказу на підтвердження проведення ним обстеження інших частин тіла, які не мають відношення до тілесних ушкоджень, які встановлено у вироку суду, а також документи на підтвердження витрат, які не підтверджують їх призначення і необхідність для лікування закладом охорони здоров`я.

Так, зокрема позивач, як на підставу позову, надає виписку із медичної карти амбулаторного хворого № 10431 від 27 червня 2019 року, де вказує про наявність у нього застарілої травми правого колінного суглобу. При тому із даної картки чітко вбачається, що зі слів хворого за останні 2 місяці з`явився біль в колінному суглобі.

Надалі позивач надає документи на підтвердження проходження ним УЗД обстеження правого колінного суглобу, обстеження МРТ кульшових суглобів, проведення різного роду аналізів на алергени, аналізів на паразити та інших аналізів, проведення яких не підтверджено лікувальним закладом і їх оплату включає у цінну позову.

Так само не підтверджено лікувальним закладом необхідність реабілітації за методом "прикладної кінезіології" у приватній клініці "Центр фізичного відновлення РУХ", а лише підтверджено індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 282 від 14 вересня 2020 року проведення лікувального масажу та лікувальної фізкультури при відсутності протипоказів у лікувально- профілактичному закладі. Таким закладом є Кременецька районна лікарня із наявним фізіотерапевтичним відділом. Кінезотерапія даним документом взагалі не була передбачена.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сідоров В.М. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що ОСОБА_1 визнаний винним по вироку суду у спричиненні позивачу пошкодження здоров`ю, тому право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон дає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, відповідач, як заподіювач шкоди має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню і відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 28844 грн. 02 коп, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 =248100 грн).

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

15 серпня 2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Сідоров В.М. подав клопотання по розгляд справи в режимі відеоконференції. Колегія суддів відхиляє дане клопотання, оскільки у відповідності до ухвали суду від 15 липня 2022 року розгляд справи вирішено проводити в письмовому провадженні за відсутністю сторін, яка отримана ним 15.072022 року (відзив на апеляційну скаргу).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного основного покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Прийнято відмову потерпілого ОСОБА_2 від цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33 840 грн. та моральної шкоди в розмірі 70 000 грн., у зв`язку з добровільним відшкодуванням.

Вироком встановлено, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху», «тротуар», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.13, 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_2 .

Вказаний вирок набрав законної сили.

У результаті даної ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді : закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа справа із забиттям головного мозку (легкого ступеня - за клінічною класифікацією), а також перелому кісток носа справа, «забійних» ран та гематоми тім`яної і лобової ділянок справа, тупої травми правого ока у виді крововиливу у білкову оболонку та синця повік, що призвела до розвитку нейропатії (ураження) групи окорухових нервів, садна правої щічної ділянки, закритої травми грудної клітки із забиттям легень, травму правого передпліччя у вигляді відкритого внутрішньо суглобового перелому дистального (нижнього) метаепіфізу променевої кістки із вивихом зап`ястя назад та пошкодженням шкірних покривів в цій ділянці - «забійно-рваною» раною і саднами по передній поверхні, та закритого перелому шилоподібного відростку ліктьової кістки, закритого перелому медіальної (внутрішньої) кісточки лівої великогомілкової кістки, «обширних» гематом правих стегна та гомілки по задній поверхні, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п. п. 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»

ОСОБА_2 після даної ДТП визнано інвалідом третьої групи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 491393(а.с.14).

Предметом спору є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди за деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем із завдання шкоди внаслідок ДТП на підставі статті 1195 ЦК України.

Із позовної заяви вбачається, що після отриманих ушкоджень у 2019 році ОСОБА_2 продовжував курси лікування, що підтверджується: виписками із медичних карток стаціонарного хворого № 10431; № 09229; № 1158; № 4487; № 3530; індивідуальної програми реабілітації інваліда № 898; індивідуальної програми реабілітації інваліда № 282; договору про надання послуг фізичного відновлення від 13.10.2020; довідки від 13.11.2020; виписки із медичної карки амбулаторного (стаціонарного) хворого; УЗД правого колінного суглобу; магнітно-резонансної томографії кульшових суглобів; консультативного висновку спеціаліста; магнітно-резонансної томографії шийного відділу хребта; магнітно-резонансної томографії голови; ультразвукового дослідження органів черевної порожнини і нирок; комп`ютерної томографії органів грудної порожнини: УЗ обстеження поперекового відділу хребта; УЗД правого ліктьового суглоба; ультразвукових досліджень правого колінного суглобу та органів черевної порожнини; магнітно-резонансної томографії голови; огляду офтальмолога; магнітно-резонансної томографії лівого колінного суглобу; магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта; комп`ютерних томограм органів грудної порожнини та попереково-крижового відділу хребта; магнітно-резонансної томографії правого колінного суглобу та товарних чеків (а.с. 31-41; а.с. 45-88; а.с. 101), ОСОБА_2 , з 27.06.2019 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, де проходив ряд обстежень та курс реабілітації. За час лікування та реабілітації ним витрачено 28 844 грн. 02 коп..

Із полісу № АК/5622177 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «VOLKSWAGEN-GOLF» номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 , застрахований в ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

06.05.2022 року ОСОБА_1 добровільно здійснив переказ коштів ОСОБА_6 на загальну суму 10060 грн. 26 коп, фактично визнаючи позов (а.с. 148).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини вчинення злочину та вина відповідача у його вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню і відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу за пошкоджене здоров`я, ставши інвалідом третьої групи, пов`язане із виконанням службових обов`язків (стаття 1195 ЦК України), чим спростовуються доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що позивач, подаючи позов надає до суду в якості письмового доказу підтвердження проведення ним обстеження інших частин тіла, які не мають відношення до тілесних ушкоджень, які встановлено у вироку суду, а також документи на підтвердження витрат, які не підтверджують їх призначення і необхідність для лікування закладом охорони здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із: виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 10432, (а.с 9-10); виписки № 09229 (а.с. 11); виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1158 (а.с. 12); виписки № 4487 (а.с. 13); виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 14); виписки із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 15); виписки № 3530 (а.с. 16-17); індивідуальної програми реабілітації інваліда № № 898, 282, (а.с. 18 - 23); виписки із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 28) у яких вказано про те, що дійсно у ОСОБА_2 підтверджений діагноз закрита застаріла травма правого колінного суглоба, відновний період відкритої черепно-мозкової травми, консолідований перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки та складено індивідуальну програму реабілітації інваліда, яка і передбачає пройдені ним процедури для відновлення стану здоров`я протягом 2019-2021 роки і витрачені на це кошти. Судом першої інстанції правильно не взято до уваги кошти, які були витрачені ОСОБА_2 на проведення досліджень, що не пов`язані із ДТП.

Також голослівним є посилання апелянта про те, що у даному випадку не йдеться про абсолютний характер права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором та в обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

І лише у випадку якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені злочину, що привів до ушкодження здоров`я ОСОБА_2 , який змушений витрачати кошти на відновлення здоров`я, на що останній витратив 28 844 грн. 02 коп., що підтверджено чеками і квитанціями. Враховуючи те, що у травні 2022 року (під час перебування справи на розгляді у суді) відповідач добровільно відшкодував позивачу 10060 грн. 26 коп. матеріальної шкоди, тому суд першої інстанції правомірно стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 783 грн. 76 коп, спричиненої матеріальної шкоди, витрачені на відновлення здоров`я та реабілітацію.

Стаття 367 ЦПК України- суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК Україн, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2022 року- без зміни.

Судові витрати у вигляді сплати судового за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак