Справа № 199/1070/22
(2/199/1287/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 25 червня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №601, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 70000 гривень строком на 24 місяці, зобов`язавшись повернути кредити в порядку, строки та на умовах, передбачених договором, сплативши проценти за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення кредиту, в нього станом на 17 січня 2022 року виникла кредитна заборгованість в загальному розмірі 72193,04 гривень, з яких: 44638,34 гривень заборгованість за тілом кредиту, 8,15 гривень заборгованість за процентами, 27546,55 гривень заборгованість за комісією. Посилаючись на те, що в досудовому порядку відповідач не повертає зазначений борг, позивач просив суд задовольнити даний позов та стягнути з відповідача наведену вище кредитну заборгованість, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Судом встановлено, що 25 червня 2019 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №601, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 70000 гривень, зобов`язавшись повернути кредит щомісячними платежами протягом 24 місяців, тобто до 25 червня 2021 року, сплативши 0,01% річних за користування кредитом, а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% від суми кредиту щомісяця. Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка містить наведені умови кредитного договору, копією паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, копією меморіального ордеру про отримання коштів, а також випискою про рух коштів на рахунку позичальника (а.с.5, 12-13, 18-30).

Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №601, яку позивач, користуючись правом вимоги дострокового повернення кредиту, своєю письмовою вимогою (повідомленням) від 19 лютого 2021 року просив відповідача погасити в досудовому порядку, здійснивши дострокове повернення кредиту до 26 лютого 2021 року. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в загальному розмірі 72193,04 гривень, з яких: 44638,34 гривень заборгованість за тілом кредиту, 8,15 гривень заборгованість за процентами, 27546,55 гривень заборгованість за комісією, зазначаючи такі суми у позові та у розрахунку. В той же час, відповідно до того ж розрахунку при наведенні детального розрахунку тіла кредиту в таблиці розмір заборгованості за тілом становить меншу суму 43723,26 гривень, розмір якої позивач нижче за текстом без жодного належного обґрунтування збільшує до заявлених до стягнення 44638,34 гривень. Більш того, як слідує зі змісту письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк остаточного повернення кредиту, скоротивши його до 26 лютого 2021 року, однак у розрахунку заборгованості продовжує нараховувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості поза межами такого строку до 17 січня 2022 року та 25 червня 2021 року відповідно. В той же час, станом на 26 лютого 2021 року розмір заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом згідно таблиці-розрахунку позивача визначено судом в сумі 2,63 гривень, а за комісією 25116 гривень. Викладене підтверджується копією письмової вимоги позивача з копією реєстру поштових відправлень, розрахунком заборгованості (а.с.14-17).

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Зі змісту норм ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що кредитодавець має право включати до умов кредитного договору обов`язок позичальника сплачувати на користь кредитодавця комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №601 від 25 червня 2019 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом, а у позивача права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, однак частково шляхом стягнення кредитної заборгованості в загальному розмірі 68841,89 гривень, з яких: 43723,26 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2,63 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 25116 гривень заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.

Частковість задоволенні позовних вимог зумовлена наступним. Стосовно тіла кредиту, то заявлена позивачем в позові до стягнення сума боргу за тілом кредиту не збігається і такою складовою боргу, зазначеною у відповідному розрахунку (таблиці), її збільшення жодним чином не обґрунтовано, а тому суд приймає ту суму, яка підтверджується розрахунком 43723,26 гривень.

Щодо заборгованості за процентами та комісією, то за змістом норм цивільного законодавства, а також усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Крім того, оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості та використання кредиту, так само як і проценти за його користування, є оплачуваною позичальником послугою банку, яка за змістом кредитного договору надається і сплачується в рамках існуючого кредитного договору та лише в межах строку кредитування, то після спливу такого строку кредитор так само втрачає право нарахувати комісією. Відтак, оскільки строк кредитування за кредитним договором №601 від 25 червня 2019 року сплив ще 26 лютого 2021 року внаслідок реалізації позивачем права вимагати дострокове повернення кредиту, а вимоги згідно ст.625 ЦК України позивачем не заявлялись, то заявлена кредитодавцем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом та комісією за період, який виходить за межі строку кредитування, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 2365,83 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.6, 11, 15, 16, 207, 525, 526, 530, 610-612, 625, 627, 629, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ 14282829; адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) заборгованість за кредитним договором №601 від 25 червня 2019 року станом на 17 січня 2022 року в загальному розмірі 68841,89 гривень, з яких: 43723,26 гривень заборгованість за тілом кредиту, 2,63 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 25116 гривень заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ 14282829; адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) судовий збір в розмірі 2365,83 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко