КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8548/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року про повернення заявнику скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Державне підприємство «УКРНДПІХАРЧОПРОМ»,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на дії та бездіяльність Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), заінтересована особа - Державне підприємство «УКРНДПІХАРЧОПРОМ».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустив встановлений ст. 449 ЦПК України строк для звернення з такою скаргою, а причини пропуску строку, зазначені ним у клопотанні про поновлення строку, не є поважними. Отже, скарга підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як видно із матеріалів справи, 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу, в якій просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 01 червня 2020 року за виконавчим провадженням № 56494898, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Савчуком К.П.;

- зобов`язати старшого державного виконавця Савчука К.П. продовжити виконавче провадження № 56494898;

- зобов`язати керівника Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим КМУ, про що повідомити стягувача;

- зобов`язати державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги.

У поданій скарзі ОСОБА_1 просив поновити йому процесуальний строк на звернення зі скаргою до суду посилаючись на те, що вже подавав аналогічну скаргу на дії виконавця. Однак, ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року, яка була отримана скаржником наручно 14 вересня 2021 року, було вирішено повернути скаргу без розгляду з підстав, передбачених ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ст. 449 цього Кодексу скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як видно зі змісту поданої ОСОБА_1 скарги, 10 липня 2020 року він отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувану у виконавчому провадженні №56494898 від 01 червня 2020 року, яка є підставою для звернення зі скаргою на дії виконавця. Після чого, 20 липня 2020 року ОСОБА_1 подав відповідну скаргу до Солом`янського районного суду м. Києва.

Суд першої інстанції встановив, що ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва, яка була отримана скаржником особисто 14 вересня 2021 року, було вирішено повернути скаргу без розгляду з підстав, передбачених ст. 183 ЦПК України.

ОСОБА_1 21 вересня 2021 року повторно звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність виконавця.

Також встановлено, що ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року подану ОСОБА_1 скаргу було залишено без руху, а ухвалою від 19 жовтня 2021 року повернуто у зв`язку з невиконанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує, що отримав копію ухвали Солом`янського районного суду м. Києва про повернення його скарги 19 жовтня 2021 року, після чого, 28 жовтня 2021 року, знову звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

При цьому, скаржник наголошує, що причиною повернення йому скарг стала суперечлива практика суду першої інстанції щодо вимог до форми та змісту скарги на дії виконавця, зокрема, і щодо можливості застосування до таких скарг вимог статті 183 ЦПК України.

Суд першої інстанції вказаних доводів не перевірив та не надав належну оцінку тій обставині, що ОСОБА_1 вперше звернувся зі скаргою на дії виконавця у межах визначеного законом строку і в подальшому вчиняв активні дії, спрямовані на реалізацію свого права на оскарження дій державного виконавця. А відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність у ОСОБА_1 поважних причин пропуску строку звернення зі скаргою.

Апеляційний суд також звертає увагу, що повернення заяви чи скарги саме по собі не перешкоджає повторному зверненню із відповідною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко