ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 389/2170/21

провадження № 22-ц/4809/450/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» - Кропліс К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2021, суддя Український В.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» про розірвання договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» про розірвання договорів оренди землі.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,32 га у межах згідно з планом кадастровий номер :02:000:0811, розташованої на території Трепівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,88 га у межах згідно з планом кадастровий номер :02:000:0809, розташованої на території Трепівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір зареєстрований відділом ДРРП на нерухоме майно РС Знам`янського МРУЮ, про що вчинено запис від 23.09.2014 за № 7096670.

10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

Зазначила, що відповідно п. 11 обох договорів, орендна плата вноситься у строк до 31 грудня поточного року.

ОСОБА_1 зазначила, що після укладення додаткових угод до договорів оренди землі, орендар почав систематично порушувати умови договорів. Так, в порушення умов договорів відповідач не вносив орендну плату в повному обсязі до вказаного в договорі строку, тобто до 31 грудня поточного року.

На звернення із вимогою про виплату орендної плати, вказував про відсутність коштів та виплату в більш пізні строки.

Так, орендну плату за 2018 рік відповідач виплатив в січні 2019 року, орендну плату за 2019 рік виплатив в січні та лютому 2020 року, а орендну плату за 2020 рік виплатив в лютому 2021 року.

Просила суд розірвати договори оренди укладені між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс» від 08 січня 2014 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0811 та :02:000:0809.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2021 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, що судом першої інстанції не досліджено зміст пунктів 9-11 договорів оренди землі від 08.01.2014, що регламентують виплату орендної плати. Позивач не звертався до відповідача з проханням отримання орендної плати та не надіслав письмово повідомлення, як того вимагають умови договорів оренди. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог розглядаючи правовідносини сторін до моменту укладення договору та за межами розрахункового періоду. В матеріалах справи знаходяться надані відповідачем докази, що підтверджують факт перерахування коштів позивачу. Орендар виконав своє зобов`язання зі сплати орендної плати за земельні ділянки на майбутній період, достроково. Позивачем не було доведено обставини систематичної несплати орендарем орендної плати.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.02.2022 справу призначено до розгляду.

Від ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи спростовують висновки суду першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС» 08 січня 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки розміром 4,32 га. призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0811, який зареєстрований відділом ДРРП на нерухоме майно РС Знам`янського МРУЮ, про що вчинено запис від 22.09.2014 за № 7081037.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 надала в оренду ТОВ «АГРОДАР - УКРАЇНА ПЛЮС» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0811, яка належить позивачеві на праві власності відповідально до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М. 24 вересня 2013 року зареєстроване в реєстрі за № 1235. 10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР - УКРАЇНА ПЛЮС» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

Також, між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР - УКРАЇНА ПЛЮС» 08 січня 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки розміром 4,88 га. призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0809, який зареєстрований відділом ДРРП на нерухоме майно РС Знам`янського МРУЮ, про що вчинено запис від 23.09.2014 за № 7096670. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 надала в оренду ТОВ «АГРОДАР - УКРАЇНА ПЛЮС» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0809, яка належить позивачеві на праві власності відповідально до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М. 24 вересня 2013 року зареєстроване в реєстрі за № 1238. 10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР - УКРАЇНА ПЛЮС» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

Суд першої інстанції зазначив, що пунктом 9 обох договорів встановлено, що орендна плата вноситься орендарем щороку у розмірі 3,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації на дату складання даного договору з послідуючою щорічною індексацією згідно чинного законодавства. Орендна плата може здійснюватись в грошовій, натуральній або відробітковій формі. Натуральна форма передбачає видачу сільськогосподарської продукції, ціна на яку встановлюється нижче ринкової з прив`язкою до собівартості продукції.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 договорів).

Відповідно до п.11 договорів орендар остаточно проводить розрахунки до 31 січня наступного року, слідуючого за роком оренди. За умови подання до 01 листопада поточного року письмового повідомлення про намір отримати розрахунок грошовими коштами (з обов`язковим вказанням розрахункового рахунку, ідентифікаційного коду власника паю). Розрахунок грошима проводиться до 31 грудня поточного року.

Таким чином, спірні договори передбачають розрахунок грошовими коштами за оренду землі саме до 31 грудня поточного року, що окремо виділено самим договором. Через можливість проведення розрахунків в грошовій, натуральній або відробітковій формі, остаточний розрахунок до 31 січня наступного року передбачено саме в натуральній або відробітковій формі, про які окремо в договорі не сказано.

Суд не прийняв до уваги доводи представника відповідача про можливість остаточного розрахунку за договорами до 31 січня наступного року, так як такий розрахунок передбачений лише в натуральній або відробітковій формі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав доказів своєчасної сплати орендної плати за користування земельними ділянками за 2017 та 2018 роки, за 2019 та 2020 року. Також відсутні відомості про нарахування та виплати сум щорічної орендної плати, відсутності заборгованості з 2012 року. Відповідач не довів належними та допустимими доказами сплату орендної плати на декілька років вперед без відповідної на те підстав. Жодними наданими сторонами документами не підтверджується сплата орендної плати позивачу за майбутній період, а саме за 2019-2022 роки.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР -УКРАЇНА ПЛЮС» 08 січня 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки розміром 4,32 га. призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0811, який зареєстрований відділом ДРРП на нерухоме майно РС Знам`янського МРУЮ, про що вчинено запис від 22.09.2014 за № 7081037.

Договір укладено до 31.12.2018.

10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР -УКРАЇНА ПЛЮС» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

Між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР -УКРАЇНА ПЛЮС» 08 січня 2014 року укладено договір оренди земельної ділянки розміром 4,88 га. призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0809, який зареєстрований відділом ДРРП на нерухоме майно РС Знам`янського МРУЮ, про що вчинено запис від 23.09.2014 за № 7096670.

Договір укладено до 31.12.2018.

10 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР- УКРАЇНА ПЛЮС» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору оренди землі до 31 грудня 2025 року. Всі інші умови договору оренди землі не змінилися.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (зараз і надалі у редакції, чинній на момент укладання договору) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Також подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 475/793/17.

Аналіз вищевикладеного дає підстави дійти висновку, що вказані норми закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два і більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором оренди, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельна ділянка використовується іншою особою.

При цьому, неналежне виконання умов договору, а саме виконання обов`язків по сплаті орендної плати з порушенням строків передбачених умовами договору також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що згідно пункту 11 спірних договорів зазначено, що орендар остаточно проводить розрахунки до 31 січня наступного року, слідуючого за роком оренди. За умови подання до 01.11. поточного року письмового повідомлення про намір отримати розрахунок грошовими коштами (з обов`язковим зазначенням розрахункового рахунку, ідентифікаційного коду власника паю) розрахунок коштами проводиться до 31.12. поточного року. Затримки в розрахунках, що виникла не з вини «орендаря» не є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Згідно умов договорів оренди від 08.01.2014 розмір орендної плати за один рік складає 3456 грн (п.9 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у січні 2019 отримала кошти у розмірі 26130.66 грн., у січні та лютому 2020 - 26135.00 грн. та лютому 2021 року отримала кошти у розмірі 28140.70 грн.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач підтвердила отримання зазначених коштів, як орендну плату, однак зазначила, що зазначені кошти не є виплатою орендної плати наперед.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що відповідач по справі у 2019-2021 роках сплатив орендну плату за 2019-2020 роки у більшому розмірі ніж визначено п.9 договорами оренди землі та у строки відповідно п.11. спірних договорів оренди, відповідно систематична несплата орендної плати відсутня.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що орендна плата в грошовій формі повинна бути виплачена позивачу до 31.12 поточного року.

Пункт 11 спірних договорів має застереження - орендар остаточно проводить розрахунки до 31 січня наступного року, слідуючого за роком оренди. За умови подання до 01.11. поточного року письмового повідомлення про намір отримати розрахунок грошовими коштами (з обов`язковим в казанням розрахункового рахунку, ідентифікаційного коду власника паю).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що позивач зверталась до орендаря до 01 листопада з заявою про виплату орендної плати в грошовій формі.

За відсутності систематичного порушення умов договору зі сторони відповідача, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, передбачені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України та статі 651 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС» задоволено повністю, сплачений судовий збір у розмірі 2724 грн за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар - Україна Плюс», задовольнити.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2021, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС» про розірвання договорів оренди землі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОДАР-УКРАЇНА ПЛЮС» (Код ) 2724 грн в рахунок компенсації витрат понесених за сплату судового збору.

Повний текст постанови складено 30.05.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: