Справа № 727/3349/21
Провадження № 2/727/269/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

при секретарі Дячук І.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк», ЧМР в особі державного реєстратора Карвацької Г.Ф. про визнання факту порушення умов іпотечного договору

Встановив:

В квітні 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

В позові вказує на те, що відповідно до укладеного договору №С//Н0СР00000160 від 03.08.2005 року вона отримала від АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 213300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.08.2025 року. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею та банком укладено договір іпотеки за №СУН06Р00000160 від 10.11.2005р., щодо передачі в іпотеку квартири загальною площею 64,10 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , якій майно належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки, ціна предмету іпотеки складає 180000,00 грн. ,

21.09.2016 р. АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору іпотеки від 10.11.2005 року, звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис №16544271 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.09.2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради.

Вказані дії здійснені відповідачами без її відома та з грубим порушенням як процедури вчинення реєстрації права власності, так і її прав та інтересів.

Позивач вказує, що нею не було отримано від іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушень, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не міг надати державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. Разом з цим, 12.05.2014р. Відповідачем було подано позов про звернення стягнення на предмет іпотеки ( № 727/4006/14-ц), що свідчить про відходу від позасудового способу задоволення своїх вимог.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24.11.2016р. вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №С//Н0СР00000160 від 03 серпня 2005 року в розмірі 173490, 17 грн. з яких: 136 020,04 грн - заборгованість за кредитом; 26 548,94 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 170,00 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом та 7 751,19 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, звернути стягнення на квартиру загальною площею 64,10 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною 180000 гривень.

Таким чином, станом на дату розгляду справи судом апеляційної інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» вже перереєстрував дану квартиру на себе.

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не здійснив оцінку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Передача майна у власність АТ КБ «ПриватБанк» відбулася без належної оцінки, на підставі застарілих даних, без доступу суб`єкта оціночної діяльності до об`єкту оцінки, не на замовлення власника чи за рішенням суду, а тому висновки суб`єкта оціночної діяльності в звіті про оцінку є сумнівними.

Договором іпотеки №С//Н0СР00000160 від 10.11.2005 року визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Із перелічених способів у договорі не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки саме у спосіб, який оскаржується.

Позивач, укладаючи у 2005 році іпотечний договір, не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а лише надавала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Вказує, що дата та час державної реєстрації 21.09.2016 року, 15:53:36, однак рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16544271 від 23.09.2016 року, 10:40:26. Тобто, державна реєстрація вчинена на 2 дні раніше ніж було прийнято рішення про дану державну реєстрацію.

Крім цього, позивач не була належним чином повідомлена державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії, що стосується переходу права на майно від іпотекодавця до іпотекодержателя, що вказує про недодержання правил ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилаючись на наведене та норми законодавства просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 101, за адресою: АДРЕСА_1 за АТ КБ «ПриватБанк», вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 16544271 від 21.09.2016 року про реєстрацію права власності за АТ КБ «ПриватБанк», визнати факт порушення АТ КБ «ПриватБанк» умов іпотечного договору №С/Ж0СР00000160 від 10.11.2005 року

18.06.2021 року представник Чернівецької міської ради надіслав до суду відзив, в якому просить вирішити спір на розсуд суду та звертає увагу, що позовна вимога про визнання дій державного реєстратора з приводу реєстрації прав на нерухоме майно протиправними не може бути звернена до державного реєстратора, а звертається до особи яка порушила право власності, в даному випадку такою особою АТ КБ «ПриватБанк». Просить розгляд справи проводити без участі представника міської ради та спір вирішити на розсуд суду.

04 серпня 2021 року представник ПАТ «Приват банк» надіслав до суду відзив, в якому вказував, що 03.08.2005 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на час укладення вказаного договору з АТ КБ ПРИВАТБАНК") та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) укладено договір іпотеки №СУН0СР00000160 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладеного між сторонами 03.08.2005 р. за № СVНО GFООООО160.Згідно із п.6 договору іпотеки предметом іпотеки виступила квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Відповідно до застереження, що міститься у договору іпотеки, розділ Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.26), сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпроержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. Умови укладеного між сторонами договору іпотеки (п. 26 ) містять в собі згоду (іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності держателя й відповідно іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про волення вимог іпотекодержателя, що випливає з розділу «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки. Тому посилання позивача, що редакція ст..37 ЗУ «Про іпотеку» передбачала наявність не застереження , а окремого договору про задоволення вимог іпотекодавця та що у договорі іпотеки відсутнє право Іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки не відповідає дійсним обставинам та чинному законодавству.Щодо наявності інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог зазначає про те, що оцінка вартості предмету іпотеки, за якою відбулося зарахування вимог була проведена за день до реєстрації майна за банком, що підтверджується Експертним висновком суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "ПРИВАТ ЮР ГРУП", згідно якого ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 262000,00 гривень без ПДВ. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій (07.11.2016 ), не передбачав надання державному реєстратору оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності при здійсненні оскаржуваної реєстраційної дії. Також зазначає, що у даній справі договір про проведення оцінки майна не є предметом розгляду та відповідач здійснив реєстрацію за собою права власності, діючи виключно в рамках чинного законодавства. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

26.08.2021 року представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» надіслала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій вказує, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити з підстав пропуску нею встановленого строку звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права. Та звертає увагу суду на ту обставину, що позивач при зверненні до суду з позовом додає до позовної заяви відповідь юридичного управління Чернівецької міської ради № 01/05//02-08-484 від 16.04.2018 року на своє звернення про відміну помилкової операції про реєстрацію права власності на нерухоме майно , що знаходиться в АДРЕСА_1 і зазначає , що вже 16.04.2018 року позивач знала про реєстрацію спірної квартири за банком.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Бацей Т.М. позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 10.11.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та позивачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № С//Н0СР00000160 ( а.с.15-18), згідно з п.1.1. якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на термін по 01 серпня 2025 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 213300 гривень на придбання житла, а також у розмірі 33300 гривень на сплату страхових платежів ( а.с.15-18)

10.11.2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором сторони уклали договір іпотеки №СУН0СР00000160 ( а.с.10-13), згідно з п.6 якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартира АДРЕСА_3 . Пунктом 15.7.1. договору іпотеки №CVH0GF00000160 від 10.11.2005 року передбачено, що іпотекодержатель з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. При цьому, пунктом 15.7.2. передбачене право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.

Також, згідно пункту 15.9 договору іпотеки №CVH0GF00000160 від 10.11.2005 року у разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з п.15.7 цього договору, іпотекодержатель має право задовільнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісію, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

У вересні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 10.11.2005 року звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис №16544271 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.09.2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради ( а.с.26-28)

14.11.2013 року позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб , подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_2 » , що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 29) .

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24.11.2016р. вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №С//Н0СР00000160 від 03 серпня 2005 року в розмірі 173490, 17 грн, з яких: 136 020,04 грн - заборгованість за кредитом; 26 548,94 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 170,00 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом та 7 751,19 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, звернути стягнення на квартиру загальною площею 64,10 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем ( а.с.30 -37)

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 25 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушень. В повідомленні міститься відмітка про невручення в зв`язку з закінченням терміну зберігання ( а.с .119) 23.09.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Карвацькою Г.Ф. прийнято рішення провести державну реєстрацію права власності: приватної квартири, що розташована АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 130)

Відповідно до статей 526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною першою статті 33 Закону України Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, в іпотечному договорі від 10 листопада 2005 року ( п.26 ) укладеному між сторонами, міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», що передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення позивачки державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії, що стосується переходу права на майно від іпотекодавця до іпотекодержателя, що вказує про недодержання правил ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.10.2020 року по справі №755/2030/19 та від 20.10.2020 року по справі №569/7238/18.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем і боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки тільки після направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення, та не усунення іпотекодавцем порушення у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги, а державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, здійснюється державним реєстратором після надання доказів про направлення такої вимоги іпотекодавцю та завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Отже, поштове відправлення повинно бути вручене працівником поштового відділення особі, якій воно адресоване із зазначенням працівником прізвища одержувача на повідомленні про вручення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» було надіслано позивачці ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень від 25.07.2016 року (а.с.119), рекомендованим листом, однак зазначений документ нею отриманий не був та повернувся за закінченням терміну зберігання.

На вказану обставину позивач посилалася під час судового розгляду та стверджувала, що не отримувала вимогу іпотекодержателя про усунення порушення, а тому вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не мав права застосовувати процедуру позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) дійшла висновку про те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд вважає, що при реалізації іпотекодержателем свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки не було дотримано вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», зокрема АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів отримання позивачкою ОСОБА_2 письмової вимоги про усуненні порушення. Відтак позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, доводи представника відповідача про порушення позивачем строків позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки відповідь адресована ОСОБА_2 . Чернівецькою міською радою про відміну помилкової операції про реєстрацію права власності, що додана позивачем до позову, на яку в заяві з приводу строків посилається представник відповідача ( а.с.25), не містить інформації про те, коли позивач дізналася про реєстрацію належної їй квартири за КБ «Приватбанк». Крім того вказаний документ датований 16.04.2018 року, а позивач звернулася до суду 14.04.2021 року. Звернення позивача до ЧМР, на яке була надана вищезгадана відповідь , представник відповідача суду не пред`явила, інших документів, які б свідчили те, що позивач дізналася про своє порушене право раніше ніж за три роки, що передували зверненню до суду також не надала.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про визнання факту порушення АТ КБ «ПриватБанк» умов іпотечного договору, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, відповідно до ч.1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18).

Суд вважає, що обраний позивачкою ОСОБА_2 спосіб захисту у вигляді визнання факту порушення АТ КБ «ПриватБанк» умов іпотечного договору є неефективним способом захисту. Вказаний спосіб захисту не відновлює права ОСОБА_2 та не сприяє захисту її прав, а тому в цій частині, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача до Державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф. суд зазначає , що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що «[…] позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19).

У даній справі, спір у позивача виник з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо предмета іпотеки, а тому державний реєстратор Чернівецької міської ради Карвацька Г. Ф. є неналежним відповідачем. Тому за обставинами цієї справи у задоволенні вимог до неї належить відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

У відповідності до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача, у разі за доволення позову - на відповідача

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) грн.

І, оскільки, позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про визнання факту порушення умов іпотечного договору , судовий збір не сплатила , з неї, на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім)грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 7, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.15, 16, 526, 530, 575, 610, 611, 612, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 18, 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12, 13, 76, 81, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 101 від 23.09.2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приват банк», вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 101 від 23.09.2016 року про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк».

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 23.05.2022 року

Суддя: Н.М. Танасійчук