Провадження № 2-з/761/232/2022
У Х В А Л А

17 січня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною нотаріальної дії, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання незаконним рішення про реєстрацію прав,

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом.

Предметом позову є:

1.Визнання незаконною та скасування нотаріальної дії, вчиненої 08.07.2019 року та зареєстрованої в реєстрі за №1474 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем, щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діє в порядку ст. 38 Закону «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору, посвідченого 21.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко H.П. за реєстровим № 2359, договору про внесення змін до цього іпотечного договору, який посвідчений 11 лютого 2016 року ОСОБА_4 за реєстровим №160, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

2.Визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діє в порядку ст. 38 Закону «Про іпотеку» та на підставі іпотечного договору, посвідченого 21.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. за реєстровим № 2359, договору про внесення змін до цього іпотечного договору, який посвідчений 11 лютого 2016 року ОСОБА_5 за реєстровим №160, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений 08,07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3., зареєстрованому в реєстрі за №1474, недійсним.

3.Визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47676401 від 08.07.2019 року та зобов`язання останнього виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Під час розгляду справи, 17.01.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову.

Заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 45,3 кв.м., житлова площа 29 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява обґрунтована наявністю спору про право.

Спірна квартира є єдиним житлом позивача в якому проживають позивач та її матір, ОСОБА_6 . Також, позивач має підстави боятись, що її незаконно виселять з єдиного житла, а спірна квартира буде і в подальшому відчужуватись на користь інших осіб, що в свою чергу, ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України, визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачі, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи та заяви про забезпечення позову, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №294389691 від 12.01.2022 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , станом на момент подачі заяви про забезпечення позову зареєстровано за ОСОБА_7 .

Враховуючи зазначене, а також на те, що на момент розгляду справи відповідачам не належить майно, на яке позивач просить накласти арешт, при такому складі відповідачів, відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: