Справа № 305/528/20
Провадження по справі 2/305/56/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Релігійної громади Свято-Ільїнського храму Української православної церкви смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області в особі Дячука Івана Івановича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчий комітет Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 як голова Парафіяльної ради на підставі Парафіяльних зборів від 25.08.2019 звернувся з даним позовом в інтересах Релігійної громади Свято-Ільїнського храму Української православної церкви смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області. Позов мотивує тим, що Релігійна громада Свято-Ільїнського храму Української православної церкви смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0066 по АДРЕСА_2 . Проте на даний час в домоволодінні, що належить Позивачу, зареєстровані з 22.07.2015 та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не були попередніми власниками даного майна і не будучи власником майна або членом сім`ї позивача, перешкоджають позивачу у користуванні власністю та не бажають добровільно виселитися та знятися з реєстрації. Жодного договору найму житла між позивачем та відповідачами не було укладено. 01.06.2019 на адресу відповідачів було надіслано вимогу про добровільне виселення з житлового будинку (фари) АДРЕСА_2 , але у відповідний строк добровільно вони не звільнили будинок. У зв`язку з наведеним, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні релігійною громадою Української православної церкви Свято-Ільїнського храму Української Православної церкви (Православної церкви України) смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області права власності житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , шляхом виселення із вказаного будинку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Представник позивача, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позові, просить такий задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися повторно. ОСОБА_2 надіслав суду заяву про відкладення розгляду даної справи, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, проте суд не вбачає підстав для відкладення з цих підстав, оскільки Закарпатська область не віднесена до територій, де ведуться активні бойові дії, тут працюють у звичному режимі транспортне сполучення, усі поштові відділення, крім того, у відповідачів була можливість заявити про розгляд справи в порядку відеоконференцзв`язку, отже неявка відповідачів є неповажною.

Селищний голова смт Ясіня Делятинчук А. надіслав суду заяву про розгляд даної справи без представника органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради, просить при розгляді справи врахувати висновок №1256 від 24.06.2021.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд встановив, що "Релігійна громада Свято-Ільїнського храму Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області" діє на підставі статуту, зареєстрованого начальником управління національностей та релігій Закарпатської облдержадміністрації у новій редакції 25.04.2019 року №238. Пунктом 31 Цього статуту передбачено, що будівлі, споруди, предмети культу, об`єкти соціального, добродійного та господарського призначення, грошові засоби, література, інше майно, набуте парафією, створене нею за рахунок власних засобів, пожертвуване громадянами, підприємствами, закладами й організаціями, передане державною у власність, а також набуте на інших законних підставах, є власністю парафії. Згідно з п. 20 Статуту Голова Парафіяльної ради повноважно представляє релігійну громаду у фінансово-господарських та адміністративних відносинах з органами державної влади, підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, а також у суді.

Відповідно до Указу єпископа Ужгородського і Закарпатського від 17.03.2020 ієрей ОСОБА_8 був призначений настоятелем храму святого пророка Іллі смт Ясіня (Лопушанка), у зв`язку з чим повноваження ОСОБА_2 як настоятеля цього храму були припинені.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку :09:003:0066, Релігійній громаді Свято-Ільїнського храму Української православної церкви передано земельну ділянку площею 0,0800 га, у АДРЕСА_2 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, яка належить до комунальної власності.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №156248671 від 14.02.2019 житловий будинок АДРЕСА_3 належить релігійній організації "Релігійна громада Української Православної Церкви Свято-Ільїнського храму Закарпатської області" смт Ясіня-Лопушанка, Рахівського району.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №343 від 10.03.2020 в будинку АДРЕСА_3 з 22.07.2015 року зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається з листа мешканців смт Ясіня, Лопушанка та парафіян Свято-Ільїнського храму від 01.06.2019, останні звернулися до ОСОБА_2 про звільнення власності громади - фари, де був встановлений термін звільнення до 15.06.2019 року.

Таким чином судом встановлено, що власник спірного житлового будинку змінився, адже це майно зі зміною у 2019 році підпорядкування громади до Православної Церкви України перейшло до релігійної організації "Релігійна громада Свято-Ільїнського храму Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області", де настоятелем храму став ієрей ОСОБА_8 , і, відповідно, повноваження ОСОБА_2 , як настоятеля храму припинилися.

Звертаючись до суду з цим позовом, релігійна громада посилалася на порушення її прав, вказувала про необхідність звільнення спірного житлового будинку (фари), що належить їхній парафії.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини (далі- ЄСПЛ) від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, пункт 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Cosic v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulic v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява № 33202/96, п. 110, ECHR 2000-I).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Уданій справі виселення відповідачів в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення їх права на житло.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №1256 від 24.06.2021 працівниками служби у справах дітей Ясінянської селищної ради здійснено обстеження умов проживання сім`ї відповідачів та встановлено, що дана сім`я проживає в будинку АДРЕСА_2 , де створені всі належні умови для розвитку та проживання дітей. Враховуючи, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відсутнє інше житло на праві власності, яким би вони могли забезпечити своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому комісія з питань захисту прав дитини Ясінянської селищної ради вважає за недоцільне задоволення даного позову про виселення цих осіб.

Отже, в ході розгляду справи не було встановлено, що відповідачі мають будь-яке інше житло для свого проживання.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постанову від 10 лютого 2021 року у справі № 482/16/19 (провадження № 61-13450св20) та постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 562/2088/19 провадження № 61-11890св20.

З огляду на те, що відповідачі вселилися до спірного житлового будинку зі згоди попереднього власника, де постійно проживають і зареєстровані з 22.07.2015 року, іншого житла не мають, що позивачем і не заперечується, суд дійшов висновку, що виселення відповідачів з будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що належить релігійній громаді Української православної церкви Свято-Ільїнського храму Української Православної церкви (Православної церкви України) смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області, суперечить принципу пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Тому в контексті спірних правовідносин заявлені Релігійною громадою матеріально-правові вимоги не є законним заходом захисту речових прав нового власника, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилося.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову Релігійної громади Свято-Ільїнського храму Української православної церкви смт Ясіня (Лопушанка) Рахівського району Закарпатської області в особі Дячука Івана Івановича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчий комітет Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 25.05.2022.

Суддя: В.Е.Ємчук