Справа № 466/3440/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Масної К.О.

№6/466/324/21; 466/3440/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 466/3440/19

в с т а н о в и в:

10 грудня 2021 року заявник ОСОБА_1 подала заяву про розстрочення виконання судового рішення у справі №466/3440/19 строком на 1 рік, в обґрунтування якої вказала, що рішенням Львівського апеляційного суду від 06.07.2021 року ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку розподілу спільного майна подружжя грошову компенсацію у розмірі 76278,89 грн. Можливості сплатити грошову компенсацію в повній мірі одним платежем на даний час немає, просить суд врахувати її скрутне матеріальне становище, а також ту обставину, що ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності з дитинства, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Савчук Н.В. подав заяву про розгляд заяви у її відсутності та просив таку задовольнити.

Інші учасники до суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду заяви. Причину неявки суду не повідомили.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 466/3440/19 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2020 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення по справі №466/3440/19 за первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яким у задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено; у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.07.2021 року, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя скасовано. Ухвалено нову постанову в цій частині, якою позов задоволено частково, в порядку розподілу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 76278,89 грн. В решті рішення залишено без змін.

Згідно з ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, заявник стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати її скрутне матеріальне становище, те, що на даний час є безробітною, а також ту обставину, що ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності з дитинства, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців.

Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. ст. 258 -261,353,354,435 ЦПК України, ст. ст. 12, 33 Закону України "Про виконавче провадження" суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення по справі № 466/3440/19 - задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03.07.2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 06.07.2021 року по справі №466/3440/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 76278,89 грн., терміном на 12 (дванадцять) місяців з дня постановлення ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 6356,57 грн. (шість тисяч триста п`ятдесят шість гривень п`ятдесят сім копійок).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя О. І. Ковальчук