У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2022 Справа №607/11146/17

18 січня 2022 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Бублінської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любого Андрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любий А.В. за погодженням із начальником Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (місце прописки). Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження АСВП №59993019 від 06 вересня 2019 року до складу якого входять виконавчі провадження: АСВП №58393085 від 19 квітня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №607/111146/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 06 лютого 2019 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 14573,90 гривень; АСВП №58393078 від 22 квітня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №607/111146/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 06 лютого 2019 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 14888,95 гривень; АСВП №58393070 від 15 лютого 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №607/111146/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 06 лютого 2019 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 85374,58 гривень. 15 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які направлялися на адресу боржника, однак, повернулись на адресу державного виконавця із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». 15 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Також, 15 лютого 2019 року державним виконавцем зроблено відповідні запити у реєструючи установи, на які отримано відповіді про відсутність у боржника будь-якого рухомого та нерухомого майна, джерел доходу, рахунків, відкритих у банківських установах, на які можна було б звернути стягнення. На запит державного виконавця від 15 лютого 2019 року із УДМС України отримано відповідь про наявний у боржника паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2018 року. На запит державного виконавця від 08 квітня 2019 року із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України отримано відповідь від 27 травня 2019 року про те, що у період із 06 лютого 2019 року по 08 квітня 2019 року державний кордон боржник не перетинав. Державним виконавцем здійснювались неодноразові виходи за адресою місця реєстрації боржника, про що складались відповідні Акти державного виконавця. Ухвалою Тернопільського міськайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2019 року боржника ОСОБА_1 оголошено у розшук. 01 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено до виконання у банківські установи. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, встановлено, що боржник не одружений, відтак, спільного майна немає. Згідно відповіді Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, 26 травня 2020 року боржник розшуканий та у нього відібрано письмове пояснення та зобов`язання. Покликаючись на те, що боржник обізнаний про наявність у нього зобов`язань зі сплати заборгованості, однак, ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець просить подання задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини.

06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано три виконавчі листи №607/11146/17 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 77955,03 гривень шкоди, заподіяної майну та 6000 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням майна; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14573,90 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14888,95 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1419,55 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

На примусове виконання зазначених виконавчих листів №607/11146/17, виданих 06 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області та на підставі заяв стягувачів, 15 лютого 2019 року, 19 квітня 2019 року та 22 квітня 2019 року, головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Хомик Ю.М. було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №58393085, №58393078, №58393070 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 77955,03 гривень шкоди, заподіяної майну та 6000 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням майна; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14573,90 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14888,95 гривень моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я; стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1419,55 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

До матеріалів подання, державним виконавцем долучено дві копії поштових конвертів із проставленою відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», з яких, неможливо встановити одержувача, кому направлялась поштова кореспонденція у вказаних поштових конвертах, та якого змісту.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації УДМС у Тернопільській області від 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Відповіді Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області №7192 від 15 лютого 2019 року, ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2018 року.

Як убачається із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №10937 від 26 травня 2019 року відомостей про перетин державного кордону України громадянином ОСОБА_5 у період із 06 лютого 2019 року в базі даних не виявлено.

Із Акта державного виконавця від 08 квітня 2019 року слідує, що виходом державного виконавця за адресою боржника: АДРЕСА_1 встановлено, що на стукіт двері квартири ніхто не відчинив, а тому, перевірити майновий стан боржника чи відібрати письмові пояснення не виявилось за можливе.

Згідно Акта державного виконавця від вересня 2019 року, виходом державного виконавця за адресою боржника: АДРЕСА_1 встановлено, що на стукіт двері квартири ніхто не відчинив, а тому, перевірити майновий стан боржника не виявилось за можливе. Зі слів сусідки, боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження їй не відоме.

Вказаний Акт підписаний лише державним виконавцем та не містить підпису понятих.

Відповідно до відповіді Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_1 розшукувався Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області, як особа боржник. 26 травня 2020 року встановлено місце знаходження ОСОБА_1 та державний розшук припинено. У нього відібрано письмове зобов`язання та пояснення.

Як убачається із наявної у матеріалах подання копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 26 травня 2020 року, ОСОБА_1 стверджує, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте, з грудня 2018 року по червень 2020 року проживав у м. Івано-Франківськ. Вказує, що не отримував жодних документів від виконавчої служби з приводу наявної у нього заборгованості. Однак, зобов`язується звернутися у відділ державної виконавчої служби з метою врегулювання питань щодо наявної у нього заборгованості.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за №678/282/16-ц.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні, встановлених статтею 19 Закону "Про виконавче провадження" обов`язків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обов`язків, зокрема, відноситься обов`язок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій, тим самим, відзначається, що виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Зокрема, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що державним виконавцем направлялися боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, чи вимоги про з`явлення до державного виконавця.

Крім цього, відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 відмовляється допустити державного виконавця до житла, так як не підтверджено, що в матеріалах виконавчого провадження міститься відомості, що боржник отримав лист державного виконавця про проведення виконавчих дій за місцем його фактичного проживання, або ж за місцем зареєстрованого за ним (боржником) права власності на нерухоме майно, зокрема рекомендованого поштового повідомлення чи доказів щодо неможливості вручення такого повідомлення, акти про вихід державного виконавця за адресою боржника, надані державним виконавцем не свідчать про ухилення боржника ОСОБА_1 від проведення виконавчих дій та виконання рішення суду.

Інших доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає у здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що ним чиняться перешкоди у доступі державному виконавцю до житла, якими, на переконання суду, можуть бути документи, що підтверджують факт не допуску державного виконавця до житла чи іншого володіння особи - акти державного виконавця за участю понятих, виклики, які скеровувалися боржнику, про явку до державного виконавця, копії повідомлень про вручення зазначених документів боржнику, письмові пояснення боржника, відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає, чи з членами родини, в цьому помешканні зберігаються його власні речі, державним виконавцем до подання не надано, та не надано доказів того, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

У матеріалах справи відсутні відомості, що боржник ОСОБА_1 навмисно вчиняє перешкоди державному виконавцю під час здійснення ним виконавчих дій. Матеріали подання не містять жодного повідомлення, яке було особисто вручено боржнику.

Окрім цього, із наявних у матеріалах подання письмових пояснень слідує, що боржник ОСОБА_1 не отримував від державного виконавця жодних документів та не був обізнаний щодо наявності відкритого відносно нього виконавчого провадження.

Виходячи з вищевказаного та аналізуючи надані документи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника та інших осіб, які зареєстровані або проживають в житловому помешканні за адресою, зазначеною у поданні.

Наведені обставини не дають можливості встановити доцільності та необхідності примусового проникнення у спірне житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любого Андрія Михайловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 259, 260, 261, 269, 352-354, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Любого Андрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду 18 січня 2022 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка