Постанова

Іменем України

25 травня 2022 року

м. Київ

справа № 752/17797/20

провадження № 61-18802св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумовська Марина Анатоліївна,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року в складі колегії суддів Білич І. М., Коцюрби О. П., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д. В., ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської М. А., третя особа ПАТ «Дельта Банк», за результатами розгляду якого просив:

визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 27 березня 2020 року з продажу об`єкта нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним і скасувати протокол проведення електронних торгів №471604 від 27 березня 2020 року, сформований ДП «СЕТАМ»;

визнати недійсним і скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки, складений 10 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1166/13 від 25 лютого 2014 року;

визнати недійсним і скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 309, видане 14 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М. А.;

витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815, яка належить на праві власності ОСОБА_3 ;

заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 30679815, в тому числі укладати будь-які угоди цивільно-правового характеру, передавати в іпотеку, обтяжувати іншим чином, отримувати під заставу цього майна грошові кошти;

заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію (перереєстрацію) речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви вказував, що Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі № 2-1166/13, яким задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2008 року в розмірі 1 430 411,69 грн.

28 грудня 2019 року приватним виконавцем Ляпіним Д. В. винесена постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої проведений опис та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві власності на підставі договору міни від 27 травня 2010 року. У подальшому арештована квартира передана на реалізацію шляхом здійснення електронних торгів, за результатами проведення яких ОСОБА_2 придбав спірну квартиру.

19 серпня 2020 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2013 року в справі № 2-1166/13, на виконання якого відчужена квартира позивача з прилюдних торгів, скасовано.

Разом з цим, 31 березня 2021 року ОСОБА_2 продав спірну квартиру ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Таким чином, заявник вважав, що існує реальна загроза того, що ОСОБА_3 як новий власник може вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири, що істотно ускладнить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення позову є підміною рішення суду та у разі задоволення заяви про забезпечення позову позивачем фактично буде досягнуто вирішення спору по суті.

Короткий зміст постанови апеляційного

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким: заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що таке забезпечення як накладення арешту є співмірними із заявленими позовними вимогами, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних інтересів та прав позивача.

Щодо вимог позивача в частині забезпечення позову шляхом: заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі укладати будь-які угоди цивільно-правового характеру, передавати в іпотеку, обтяжувати іншим чином, отримувати під заставу цього майна грошові кошти, та апеляційний суд указав, що вони є передчасними, адже судом не вирішено питання про процесуальний статус ОСОБА_3 .

Аргументи учасників справи

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року скасувати і залишити в силі законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції. Посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскарженою постановою апеляційного суду вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2021 року він є власником квартири, на яку накладено арешт у цій справі. Вказує, що суд апеляційної інстанції на вказані обставини увагу не звернув, розглянув апеляційну скаргу без його участі, чим не надав можливості висловити свої заперечення проти апеляційної скарги позивача. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що незабезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

22 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , підписаний адвокатом Лутковською-Бабич А. Л., на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вона просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано застосував заходи забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на квартиру, яка незаконно вибула з власності позивача. Зазначає, що 26 квітня 2021 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про залучення ОСОБА_3 до участі в справі в якості співвідповідача, проте суд її вирішив та задовольнив лише 02 грудня 2021 року, що не може бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови апеляційного суду.

14 січня 2022 року засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду надійшли додаткові пояснення до відзиву ОСОБА_1 , підписані адвокатом Лутковською-Бабич А. Л., в яких вона зазначає про відсутність законних підстав для скасування постанови апеляційного суду через незалучення до участі у справі ОСОБА_3 .

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права).

Аналіз змісту та вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру. В іншій частині постанова апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржується та Верховним Судом не переглядається.

Позиція Верховного Суду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

У розумінні норм ЦПК України судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Таким судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї із сторін спору.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

У справі, що переглядається:

відповідно до договору купівлі-продажу від 31 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З., зареєстрований в реєстрі за № 423, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 березня 2020 року;

згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25 квітня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 ;

24 квітня 2021 року позивач разом із заявою про забезпечення позову, подав клопотання про залучення ОСОБА_3 до участі в справі у якості співвідповідача.

Предметом спору в справі, що переглядається, є визнання електронних торгів недійсними з тих підстав, що судове рішення, на виконання якого відчужена квартира позивача з прилюдних торгів, скасоване в судовому порядку. У зв`язку з недійсністю електронних торгів позивач ставить питання про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 , власником якої з 25 квітня 2021 року є ОСОБА_3 . Тому, накладення арешту на цю квартиру стосується прав та законних інтересів ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 569/5761/19 (провадження № 61-15031св21) зазначено, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

ОСОБА_3 на момент забезпечення позову судом першої інстанції не був відповідачем у справі та будь-якого іншого процесуального статусу не мав. Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував положення статті 150 ЦПК України, згідно з якою розгляд таких заяв проводиться за участі належних відповідачів. Апеляційний суд на вказані обставини увагу не звернув та помилково наклав арешт на майно, що не належить відповідачеві.

Отже, постанова апеляційного суду в оскарженій частині підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів касаційного вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в оскарженій частині скасуванню, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 406, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року в задоволеній частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалу Голосіївського районного суду від 28 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 змінити, виклавши мотиви відмови в задоволенні заяви в зазначеній частині в редакції цієї постанови.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук