ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9486/21

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/283/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Чернігівська обласна рада, Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2021 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного судового рішення 14.11.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної ради, Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівської обласної ради, Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку. В обгрунтування позову посилався на те, що 28.03.2018 рішенням Чернігівської обласної ради позивача призначено на посаду генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, 29.03.2018 Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради з позивачем укладено контракт, дія якого визначена до 28.03.2023.

03.08.2021 рішенням Чернігівської обласної ради № 50-5/VІІ поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 до призначення керівника в установленому порядку; управління комунального майна Чернігівської обласної ради зобов`язано продовжити контракт з ОСОБА_2 до призначення керівника в установленому порядку; звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 03.08.2021, у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України; контракт, укладений між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради та ОСОБА_1 , вважати достроково розірваним.

Позивач в позові посилається на те, що в порядку виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 750/14127/17 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017, було відкрито виконавче провадження 14.11.2019 № 60606711, проте постановою державного виконавця від 12.03.2020 закінчено виконавче провадження на підставі ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», яка ніким не оскаржена. Таким чином, Чернігівська обласна рада виконуючи рішення суду діяла поза межами виконавчого провадження № 60606711, своїм рішенням відновила закінчене виконавче провадження та поновила ОСОБА_2 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради.

Зазначає, що статутними документами КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради передбачена посада начальника, що є відмінної від посади генерального директора, а тому поновлення ОСОБА_2 на посаду начальника ніяк на нього не мало вплинути, оскільки позивач обіймав посаду генерального директора та не мав бути звільнений відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України. Крім того, дія контракту ОСОБА_2 закінчилася 19.06.2021, і Чернігівська обласна рада починаючи з 20.06.2021 зобов`язана була провести конкурс з добору кадрів на посаду керівника, таким чином підстав для звільнення позивача станом на дату прийняття оскаржуваного рішення не існувало. Позивачу в день звільнення не пропонувалась вакантна посада чи робота, що існувала на день звільнення.

При прийнятті оскаржуваного рішення Чернігівською обласною радою порушено положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а саме те, що проект рішення Чернігівської обласної ради № 50-5/VІІ від 03.08.2021 «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради» взагалі не був опублікований в спосіб визначений статтею 5 Закону, оскаржуване рішення внесено на розгляд депутатів Чернігівської обласної ради 03.08.2021 в день голосування.

Позивач зазначає, що з вини Чернігівської обласної ради він перебуває у вимушеному прогулі, що є підставою для стягнення середнього заробітку, який обраховує з розміру середньоденної заробітної плати 817,04 грн х 15 днів/кількість днів вимушеного прогулу на дату звернення до суду, що складає 12255,60 грн.

У позові ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати рішення Чернігівської обласної ради № 50-5/VІІ від 03.08.2021 «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради»; поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 03.08.2021; стягнути з комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.11.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки на час призначення та звільнення ОСОБА_2 займала посаду керівника, яка згідно штатного розпису КП «ЧМБТІ» 28.04.2016 рахувалась як начальник, та на день винесення рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді посада керівника згідно штатного розпису це генеральний директор, тому її було поновлено саме на посаду керівника підприємства, отже наявні підстави для звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Щодо неможливості переведення працівника за його згодою на іншу роботу суд зазначив, що відповідно до Статуту КП «ЧМБТІ» засновником підприємства є Чернігівська обласна рада до виключних повноважень якої належить призначення та звільнення генерального директора підприємства, а призначення та звільнення з просади працівників підприємства здійснює генеральний директор. Щодо обґрунтування позивачем позову в частині винесення Чернігівською обласною радою рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника підприємства поза межами виконавчого провадження, яке було закінчено, суд прийшов до висновку, що закінчення виконавчого провадження не позбавляє боржника обов`язку виконання рішення суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позові та обґрунтовуються посиланням на правові позиції ВСУ від 10.03.2015 у справі № 21-52а15, від 18.07.2019 у справі № 537/1499/16-ц та правову позицію викладену в ухвалі ВСУ від 04.08.2010 у справі № 6-8884св10.

У скарзі заявник посилається, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позовної заяви щодо спливу строку контракту ОСОБА_3 , строк дії якого був по 18.06.2021, тобто згідно контракту він припиняється 19.06.2021, тому підстав для звільнення позивача за п. 6 ст. 40 КЗпП України станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Чернігівської обласної ради у останньої не існувало, оскільки позивач мав діючий контракт по 28.03.2023.

Обґрунтовуючи скаргу заявник зазначає, що Чернігівська обласна рада з 07.12.2017 поновила ОСОБА_2 на посаді начальника до призначення керівника в установленому порядку, тобто фактично змінено її статус, при цьому керівника призначеного в установленому порядку генерального директора, безпідставно звільнено. Крім того, у разі дострокового припинення повноважень керівника на законних підставах, Чернігівська обласна рада зобов`язана була провести конкурс добору кадрів на посаду керівника, відхилення таких доводів судом не здійснено.

Апелянт посилається, що при прийнятті оскаржуваного рішення Чернігівською обласною радою порушено положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а саме те, що проект рішення Чернігівської обласної ради № 50-5/VІІ від 03.08.2021 «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради» взагалі не був опублікований в спосіб визначений статтею 5 Закону, оскаржуване рішення внесено на розгляд депутатів Чернігівської обласної ради 03.08.2021 в день голосування.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівської обласної ради від 28.03.2018 ОСОБА_1 був призначений на посаду генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 29.03.2018 терміном на п`ять років (а.с. 12).

29.03.2018 Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради укладено контракт з ОСОБА_1 зі строком дії до 28.03.2023 (а.с. 13-19).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2019 визнано незаконним та скасовано рішення Чернігівської обласної ради № 62-11/VII від 07 грудня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 (а.с. 58-66).

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2019 по справі № 750/14127/17, керуючись ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування», Чернігівська обласна рада рішенням від 03.08.2021 № 50-5/VIII вирішила поновити ОСОБА_2 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 до призначення керівника в установленому порядку; продовжено контракт з ОСОБА_2 до призначення керівника в установленому порядку; звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 03.08.2021, у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 , відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; контракт, укладений між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради та ОСОБА_1 вважати достроково розірваним (а.с. 31).

Матеріали справи містять контракт з керівником підприємства, що є у комунальній власності від 19.06.2013, який укладено між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради та ОСОБА_2 на підставі рішення обласної ради від 18.06.2013 «Про призначення ОСОБА_2 на посаду начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, строк дії якого було визначено по 18.06.2016 (а.с. 20-25), та на підставі додаткової угоди № 3 від 27.07.2016 дія контракту була продовжена по 18.06.2021 включно (а.с. 27).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/14127/17 виданого 02.05.2019 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 (а.с. 28-30).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки на час призначення та звільнення ОСОБА_2 займала посаду керівника, яка згідно штатного розпису КП «ЧМБТІ» 28.04.2016 рахувалась як «начальник», та на день винесення рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді посада керівника іменувалась як генеральний директор, тому її було поновлено саме на посаду керівника підприємства, отже наявні підстави для звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Щодо неможливості переведення працівника за його згодою на іншу роботу суд зазначив, що відповідно до Статуту КП «ЧМБТІ» засновником підприємства є Чернігівська обласна рада до виключних повноважень якої належить призначення та звільнення генерального директора підприємства, а призначення та звільнення з просади працівників підприємства здійснює генеральний директор. Обґрунтування позивачем позову в частині винесення Чернігівською обласною радою рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника підприємства поза межами виконавчого провадження, яке було закінчено суд прийшов до висновку, що закінчення виконавчого провадження не позбавляє боржника обов`язку виконання рішення суду.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право на працю є основним конституційним правом громадян України.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2019 визнано незаконним та скасовано рішення Чернігівської обласної ради № 62-11/VII від 07 грудня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12. 2017 (а.с. 58-66).

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова вілд 02.05.2019 по справі № 750/14127/17, керуючись ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування», Чернігівська обласна рада рішенням від 03.08.2021 № 50-5/VIII вирішила поновити ОСОБА_2 на посаді начальника КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 до призначення керівника в установленому порядку; продовжено контракт з ОСОБА_2 до призначення керівника в установленому порядку; звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 03.08.2021, у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 , відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України; контракт, укладений між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради та ОСОБА_1 вважати достроково розірваним (а.с. 31).

Отже, поновлено звільнену раніше ОСОБА_2 на посаді начальника Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12. 2017. Крім того, її поновлено на посаді саме керівника підприємства, оскільки вона займала посаду керівника підприємства, яка станом на день її призначення та звільнення відповідно до штатного розпису підприємства затвердженого та погодженого 28.04.2016 рахувалась як «начальник», разом з тим, на день винесення рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді 02.05.2019 посада керівника підприємства іменувалась як «генеральний директор», що також було встановлено судом першої інстанції та не спростовано заявником в апеляційній скарзі.

Таким чином, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо спливу строку контракту ОСОБА_3 , строк дії якого був по 18.06.2021, тобто згідно контракту він припиняється 19.06.2021, тому підстав для звільнення позивача за п. 6 ч. 1ст. 40 КЗпП України станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Чернігівської обласної ради у відповідача не існувало, оскільки позивач мав діючий контракт до 28.03.2023.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що Чернігівська обласна рада не мала повноважень на призначення ОСОБА_1 на посаду працівника КП «ЧМБТІ», оскільки до її повноважень належить призначення виключно генерального директора підприємства, враховуючи наступне.

Відповідно до Статуту КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради засновником підприємства є Чернігівська обласна рада.

Відповідно до п.7.1 Статуту до виключних повноважень Засновника належить призначення та звільнення Генерального директора Підприємства. Безпосереднє управління господарською діяльністю Підприємства здійснює генеральний директор (п.7.9 Статуту).

Згідно п.7.11 Статуту призначення та звільнення з посади працівників Підприємства здійснює Генеральний директор (а.с. 32-38).

Розділ 6 Контракту з керівником комунального підприємства Чернігівської обласної ради від 29.03.2018, а саме п. 6.3.3. передбачає, що цей контракт припиняється у зв`язку з припиненням повноважень Керівника на підставі рішення Засновника Підприємства.

З врахуванням викладеного вище є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника до призначення керівника в установленому порядку, тобто фактично змінено її статус, при цьому керівника призначеного в установленому порядку, а саме генерального директора, безпідставно звільнено, як і посилання, що поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника ніяк не мало вплинути на позивача, оскільки він обіймав іншу посаду й відповідно виконував іншу роботу.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі щодо не виконання зобов`язання Чернігівською обласною радою провести конкурс добору кадрів на посаду керівника у разі дострокового припинення повноважень керівника, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений з посади генерального директора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради згідно з п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з поновленням на роботі ОСОБА_2 на посаді начальника Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради з 07.12.2017 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.05.2019 (а.с. 58-66).

Судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, визнано необґрунтованими доводи позивача, щодо безпідставного винесення Чернігівською обласною радою рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника КП «ЧМБТІ» з 07.12.2017 поза межами виконавчого провадження, яке було закінчено 12.03.2020 року, оскільки закінчення виконавчого провадження не позбавляє боржника обов`язку виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на порушення при прийнятті оскаржуваного рішення Чернігівською обласною радою положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а саме те, що проект рішення Чернігівської обласної ради № 50-5/VІІ від 03.08.2021 «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради» взагалі не був опублікований в спосіб визначений статтею 5 Закону, оскаржуване рішення внесено на розгляд депутатів Чернігівської обласної ради 03.08.2021 в день голосування, не дають підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

Оскільки, відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Виходячи з викладеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивача звільнено з посади на підставі рішення Засновника Підприємства, як це регламентовано п. 6.3.3. Контракту, з посиланням, як підставу рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді керівника підприємства, тобто поновлення працівника на роботі, який раніше виконував цю роботу, як це передбачено п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, незважаючи на застереження, що містяться в Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Отже, на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених законодавством, підстави його розірвання.

З огляду на вказані норми права можна дійти висновку, що на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинено за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Отже, гарантії КЗпП та обмеження не поширюються на трудовий контракт, тобто їх обсяг при звільненні працівника вужчий, аніж у працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору.

З врахуванням наведеного є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що позивачу в день звільнення не пропонувалась вакантна посада чи робота за відповідною професією або спеціальністю, чи інша вакантна робота, що існувала на день звільнення, що підтверджується даними довідки від 03.08.2021 № 518 про наявність вакантних посад та не виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідно якої звільнення з підстав п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Враховуючи встановлені у справі обставини, яким надана належна оцінка судом першої інстанції при вирішенні спору, слід дійти висновку, що при звільненні позивача роботодавцем було дотримано вимоги трудового законодавства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При винесенні рішення судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд правильно встановив дійсні обставини справи.

Виходячи з викладеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивача було звільнено на підставі умов укладеного контракту, без порушення вимог чинного законодавства, отже правильним є висновок, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог, що пов`язані із законністю звільнення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 18.01.2022.

Головуючий Судді :