Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/91/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 травня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Коваль В.І. ,

представника відповідача Рябеки Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка з проведенням повної технічної фіксації судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Опорного закладу «Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4» Гребінківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

25 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, уточненим до початку розгляду справи по суті, заявивши вимоги яким просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 05.11.2021 року про відсторонення її від роботи. Стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі 01 березня 2022 року. Крім того, стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 20 000,00 грн. Стягнути з відповідача судові витрати за послуги адвоката розмір, яких буде заявлено після закінчення справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач працює по безстроковому трудовому договору у Опорному закладі Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4 Гребінківської міської ради Полтавської області на посаді вчителя англійської мови. У листопаді 2021 року позивач стикнулася із грубим порушенням її конституційного права на роботу з боку відповідача, яке полягало у тому, що відповідач постійно незаконно вимагав на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи, що заборонена законом і віднесена, як конфеденційна інформація.

Наказом від 05.11.2021 року №363 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » фактично відсторонено від роботи позивача з підстав того, що остання відмовилася надати медичну документацію на підтвердження щеплення від ГРВІ COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що оскільки у позивача відсутнє відповідне щеплення то відповідно до Наказу МОЗ України відповідач відсторонює позивача від його роботи.

Позивач вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом посилаючись на наступне:

1) Оскаржуваний наказ місить ознаки дискримінації за принципом наявності або відсутності профілактичного щеплення від COVID-19, що заборонено Констицією України та Кодексом законів про працю.

2) Стаття 46 КЗпП України, на яку посилається відповідач у спірному наказу, не містить правових підстав для відсторонення працівника від роботи через відсутність профілактичного щеплення від COVID-19.

ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем такого зобов`язання з боку позивача немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності вищевказаного щеплення.

3) відповідач грубо порушив норми трудового законодавства, а саме ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, щодо попередження працівника не пізніше ніж за два місяці щодо істотної зміни умов праці працівника. У трудовому договорі та інших документах, що укладені з власником відповідача чи (та) уповноваженим ним органом, та стосуються сфери трудового права, відсутній обов`язок позивача робити, час від часу профілактичні щеплення від коронавірусної хвороби COVID-19.

4) Відповідач порушив гарантоване право та законний інтерес позивача на працю, що включає можливість собі заробляти на життя. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не виконує роботу, то за загальним правилам такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, що унормовано ст. 82 КЗпП України, ст. 9 ЗУ «Про відпустки».

5) Частиною першою ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

6) Частиною шостою ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення.

7) Щеплення проти COVID-19 не віднесено до переліку обов`язкових відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про санітарно-епідеміологічне благополуччя населення» та Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595.

8) Відсторонення позивачки від роботи було здійснене без наявності подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

9) Відповідач не мав правових підстав відстороняти позивача від роботи і зобов`язаний був прийняти рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу ст. 235 КЗпП України.

10) Згідно ст. ст. 2,5 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини, інтереси та благополуччя окремої людини превалюють над виключними інтересами усього суспільства. У ст. 8 Конвенції про захист прав і гідності людини та основоположних свобод, яка захищає від втручання в приватне життя (включно з медичною автономією), міститься норма, згідно якої кожен має прав на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Примушуванням до вакцинації, пов`язані з явною дискримінацією, втручанням в приватне життя або введення обмежень, що ускладнюють людині отримання засобів для існування. Будь-яке втручання у сферу здоров`я може здійснюватися тільки після добровільної та свідомої згоди на нього відповідної особи.

Позивач зазначає, що в зв`язку з видачою незаконного наказу про її відсторонення на роботі відповідач позбавив її гарантованого Конституцією права на працю можливості заробляти кошти на утримання сім`ї, заробляти собі та своїм дітям на життя, а отже невиплачена заробітна плата за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі 01 березня 2022 року підлягає стягненню з відповідача.

В обґрунтування моральної шкоди вказує, що в зв`язку з тим, що її було відсторонено від роботи вона зазнала значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дню, що призвело до необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації свого життя. Дії роботодавця спричинили сильний стан її душевного хвилювання і подіяли на позивача як психотравмуючий фактор, що позначилося на її стану здоров`я, а саме підвищився артеріальний тиск, постійно болить голова, порушився сон. Внаслідок чого їй довелося звертатися за допомогою до КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної Ради» станції екстреної медичної допомоги №3 м. Лубни у зв`язку з гіпертонічним кризом.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів (а.с.25-28).

11.02.2022 року позивачем на адресу суду надійшла уточнена позовна заява про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення моральної шкоди, а також квитанції про сплату судового збору (а.с.34-52).

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 15-00 год. 14.03.2022 року. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.56-58).

14.03.2022 року розгляд справи відкладено на 14.04.2022 року о 15 год. 00 хв. у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

08.04.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що в своїй позовній заяві, враховуючи вимоги чинного цивільного і трудового законодавства України та практику Верховного Суду, позивач не правильно оцінила з правової точки зору суспільні відносини, що склалися в даному випадку, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не відповідають дійсності, позивач невірно сформулювала свої позовні вимоги, як спосіб захисту своїх прав.

Позивач обґрунтовує свої вимоги, мотиви та підстави, зазначені в даній позовній заяві щодо «визнання незаконним та скасувати Наказу від 08.11.2021 року № 115-к про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та поновити її на роботі із застосуванням ст. 430 ЦПК України. Стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення Позивача від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі. Стягнути з Відповідача на користь Позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20000 грн. 00 коп. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення Позивача на посаді вчителя англійської мови Відповідачем з 08.11.2021 року» не заслуговують на увагу, оскільки вони в сукупності зводяться до невірного розуміння Позивачем вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для задоволення її позовних вимог.

Крім того, в позовній заяві позивач вказала, що вона стикнулася із грубим порушення її конституційного права на роботу з боку Відповідача, яке полягало в тому, що відповідач постійно незаконно вимагав на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи, що заборонена законом і віднесена, як конфіденційна інформація. При цьому вона, як на доказ своїх слів, посилається на копію листа від № 01-21/297 від 04.11.2021 року. Інших доказів так званого «постійного незаконного вимагання на роботі медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», таке її твердження є безпідставним, та маніпулятивним оскільки при аналізі вищевказаного письмового доказу (лист від № 01-21/297 від 04.11.2021 року), можна зробити висновок, що він не містить жодних вимог надання медичної інформації від позивача, а містить лише інформативний характер та повідомлення.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що дирекцією закладу освіти не дотримано строку повідомлення про зміну істотних умов праці, але відсторонення від роботи через відсутність вакцинації не є зміною істотних умов праці, відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Додатково зауважив, що відповідно до норм чинного законодавства під визначення лікарської таємниці підпадають абсолютно усі аспекти, котрі стосуються здоров`я пацієнта. Лікар, медсестра, будь-який інший медичний працівник чи інші особи, яким у зв`язку з виконанням їх професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, не має права розголошувати як медичну, так і немедичну інформацію про стан здоров`я людини. До обробки персональних даних про здоров`я людини пред`являються особливі вимоги. Персональні дані такого характеру можуть бути предметом збору та обробки тільки у разі необхідності охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення опіки або лікування або надання медичних послуг за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров`я, на якого покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних і на якого поширюється законодавство про лікарську таємницю.

Сертифікат не несе лікарської чи конфіденційної таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт - а саме, факт вакцинації. Ніякої інформації щодо хвороб чи чогось іншого, що підпадає під характеристики лікарської чи конфіденційної таємниці не має.

У випадках, якщо працівники закладів освіти відмовляються надати сертифікат, то роботодавець має право відсторонити їх від роботи на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати. Насамперед йдеться про те, що заклади освіти мають дотримуватись правил роботи в час карантину, затверджених Постановою Кабміну № 1236.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153, зареєстрованим у Мін`юсті 07.10.2021 р. за № 1306/36928 (далі - Наказ № 2153), (чинним на час здійснення спірних правовідносин), на підставі ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. № 1645-ІІІ затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Згідно з наказом на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 1645 працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб.

У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку установленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, установлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Цій нормі кореспондує положення ст. 46 КЗпП, що передбачає відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Оформлення відсторонення має відбуватись письмово шляхом видання внутрішнього розпорядчого акта, зазвичай у формі наказу роботодавця.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

У випадку не відсторонення Позивача від роботи директора закладу освіти - посадову особу відповідно до ст. 44-3 Кодексу про адміністративні правопорушення притягнули б до адміністративної відповідальності. Зазначає, що зі сторони адміністрації Опорного закладу Гребінківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 4 Гребінківської міської ради Полтавської області, це був вимушений крок, відсторонити фахового та професійного педагога, адже знайти у вкрай короткий термін заміну вчителю англійської мови для забезпечення безперебійного навчально-виховного процесу в закладі освіти в період карантину є складно. З метою забезпечення безперебійності навчального процесу були залучені інші педагоги та освітній процес не був перерваний.

Вказує, що Наказом № 61 від 01 березня 2022 року «Про допуск до роботи працівника, відстороненого від роботи» із 01 березня 2022 року ОСОБА_1 допущена до роботи. Підстава: Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153».

Крім того зазначає, що зі змісту самої позовної заяви позивача та письмових доказів, доданих нею до позовної заяви, жодних, на думку відповідача, належних доказів отримання позивачем моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та моральними стражданнями, який підтверджує, що ці страждання булі викликані саме протиправним діянням внаслідок неправомірних дій відповідача не надано.

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19 (провадження № 61- 17335св20) суд дійшов висновку, що держава, установивши заборону відвідувати навчальний заклад дитині, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, у тому числі й самої нещепленої дитини; отже, право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси. Подібним шляхом може піти й судова практика щодо спорів стосовно відсторонення працівників, зазначених у Наказі № 2153, враховуючи що даний Наказ не був скасований в судовому порядку.

На підставі викладеного просив в задоволенні позову ОСОБА_1 до Опорного закладу Гребінківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 4 Гребінківської міської ради Полтавської області, відмовити в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю, незаконністю і необґрунтованістю вимог позивача (а.с.64-70).

14.04.2022 року розгляд справи відкладено на 05.05.2022 року о 10-00 год. у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

05.05.2022 року позивач та її представник адвокат Коваль В.І. уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у уточненій позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Рябека Р.М. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В зв`язку з зайнятістю суду в іншому процесі в судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2022 року о 11-00 год.

24.05.2022 року позивач та її представник адвокат Коваль В.І. уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на грубі порушення норм чинного законодавства відповідачем, щодо примушування до вакцинації позивача від коронавірусної хвороби COVID-19 та відстороненні позивача від роботи.

Представник відповідача адвокат Рябека Р.М. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, давши їм належну оцінку, заслухавши позивача та її представника, відповідача, приходить до висновку, що у позовних вимогах слід відмовити у повному обсязі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 від 21.04.2004 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у трудових відносинах з Опорним закладом «Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4» Гребінківської міської ради Полтавської області, та обіймає посаду вчителя англійської мови (а.с. 16-19).

Листом директора Опорного закладу від 04.11.2021 року №01-21/297 ОСОБА_1 повідомлена, що керуючись ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-ІІІ, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236, вона буде відсторонена від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати (а.с.20).

Наказом Опорного закладу Гребінківська ЗОШ І-ІІІ ст. №4 Гребінківської міської ради від 05.11.2021 року №363 «Про відсторонення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , вчителя англійської мови, відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.21).

Довідкою про нарахований дохід від 20.01.2022 року №41 підтверджено, що ОСОБА_1 вчитель Опорного закладу Гребінківська ЗОШ І-ІІІ ст. №4 Гребінківської міської ради за період 01.05.2021 року по 31.10.2021 року отримала дохід в розмірі 72900,66 грн.(а.с.22).

Випискою КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної Ради» станції екстреної медичної допомоги №3 м. Лубни від 07.02.2022 року №36 підтверджено, що 11.11.2021 року о 12-00 год. на станцію надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_1 , до гр. ОСОБА_1 . Установлений діагноз: гіпертонічний криз неускладнений п церебральному типу. Надано медичну допомогу (а.с.53).

Із матеріалів справи вбачається, що наказами Опорного закладу Гребінківська ЗОШ І-ІІІ ст. №4 Гребінківської міської ради від 08.11.2021 року №366, від 01.12.2021 року №386/А, 24.01.2022 року №33, 02.02.2022 року №46/А «Про заміну ОСОБА_1 », замінено на час відсторонення від роботи вчителя англійської мови ОСОБА_1 (а.с.75-79).

Наказом Опорного закладу Гребінківська ЗОШ І-ІІІ ст. №4 Гребінківської міської ради від 01.03.2022 року №61 «Про допуск до роботи працівника відстороненого від роботи», із 01.03.2022 року допущено до роботи відстороненого вчителя англійської мови ОСОБА_1 (а.с.74).

Крім того, як вбачається з роздруківки «меседжеру» (а.с.72), в ньому міститься виклад певних обставин, щодо порядку дій та виконання з 8 листопада 20221 року вимоги щодо відсторонення від роботи працівників закладів освіти які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень проти COVID-19, який був адресованій 26 жовтня 2021 року позивачу ОСОБА_1 , факт отримання даного повідомлення позивач підтвердила в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що позивач повідомлялась керівником навчального закладу про намір відсторонення її від роботи у випадку ненадання нею документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень в строк до 08 листопада 2021. Відомостей про те, що позивач мала тимчасові труднощі у наданні до 08 листопада 2021 року таких документів та повідомлення відповідача про ці обставини, матеріали справи не містять.

Позивачкою не наведено жодних обставин щодо якихось обмежень зі сторони роботодавця на проходження нею медичного огляду, який передує профілактичному щепленню, про що вона зазначала у своїй позовній заяві, а саме, не вжиття організаційних заходів для отримання працівниками щеплень.

Пунктами «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законом випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Так, підставою оспорюваного наказу зазначено ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, Наказ Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153, п.19 Постанови КМУ від 20.10.2021 №1096 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236», п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року №1236.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення в Україні» обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України.

Обов`язковість профілактичних щеплень проти інших, ніж туберкульоз, поліомієліт, дифтерія, кашлюк, правець та кір, інфекційних захворювань передбачена також Календарем профілактичних щеплень в Україні (п.п.2, 3), затвердженим Наказом МОЗ України від 16.09.2011 № 595.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» установлено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Вказаний наказ зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1306/36928, опублікований в Офіційному віснику України 08 жовтня 2021 року.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595.

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.(п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731)

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби CОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити, зокрема, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Усі вище наведені законодавчі акти є чинними та у встановленому порядку не скасовувались і не визнавалися недійсними.

Порядок відсторонення чітко визначений статтею 46 КЗпП України. Так, за змістом вказаної норми відсторонення працівників від роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом у разі встановлення певних фактів. Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсутність інших умов порядку відсторонення не вказує на те, що такий порядок відсутній.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) викладено висновок, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

У судовому засіданні позивач підтвердила, що після отримання повідомлення про необхідність надання відповідачу документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень в строк до 08 листопада 2021, вона такі документи у вказаний строк відповідачу не надала та не мала наміру проходити вакцинацію від COVID-19.

Твердження позивачки, що жодна вакцина в світі від коронавірусної хвороби не завершила повний цикл клінічних випробувань, тому її застосування має бути виключно добровільним, а примус до її застосування є проведенням незаконного медичного експерименту на людях, і є неправомірним діянням, судом до уваги не приймається, оскільки в суді не знайшов свого підтвердження факт примусу до проведення вакцинації.

Варто також зазначити, що відсутність вакцинації є перешкодою і в інших сферах суспільного життя, зокрема, обмеження відвідування розважальних закладів, торгових центрів, закладів громадського харчування тощо.

Щодо доводів позивача про порушення керівником навчального закладу конституційного права на працю, суд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У цій справі індивідуальне право (інтерес) позивача відмовитися від щеплення протиставляється загальному праву (інтересу) інших учасників освітнього процесу на охорону здоров`я. Держава, встановивши обов`язок відсторонення від роботи педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу.

Відповідно до п.п.а, б ст.10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" громадяни у сфері охорони здоров`я зобов`язані, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Верховних Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Європейський суд з прав людини у своїй діяльності дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (рішення у справах «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» від 08 квітня 2021 року, «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року).

Безпідставними, на думку суду, є доводи позивача про відмову вакцинуватися у зв`язку із запровадженим в Україні, на її думку, медичним експериментом з вакцинації.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 6 статті 9-2 вищевказаного Закону визначено, що у зв`язку із поширенням пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, такий лікарський засіб, вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) може підлягати прискореній державній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, вакцини з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань та за певних, визначених цим Законом, умов.

У разі настання будь-яких наслідків, спричинених застосуванням таких лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19), державою забезпечується здійснення відповідних компенсаційних виплат у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 95 затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування.

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів України згідно із наказами МОЗ України лікарські засоби (медичні імунобіологічні препарати), а саме вакцини КОВІШЕЛД (COVISHIELD), КОМІРНАТІ/COMIRNATY™, CoronaVac, ЯНССЕН, AstraZeneca, Модерна.

Відтак, оцінюючи фактори ризику/користі, позивачка мала право вибору вакцини, яка б з урахуванням рекомендацій лікаря, за умови з`явлення до нього, могла бути використана у ході обов`язкової вакцинації.

Доводи позивачки про те, що вимога керівника навчального закладу надати сертифікат про вакцинацію або ж довідку про протипоказання до вакцинації, є втручанням у належне їй право на таємницю про стан здоров`я, є безпідставними. Так, згідно з ст.286 Цивільного кодексу України під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи; забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Проте сертифікат вакцинації чи висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації (форма №028-1/о) не містить лікарської або медичної таємниці, а є документами, що підтверджують певні факти, відповідно, факт вакцинації чи наявності протипоказань до неї.

Щодо доводів позивача про порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП, а саме недотримання умови повідомлення про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці, суд зауважує наступне. Незважаючи на те, що перелік істотних умов праці не є вичерпним, проте, визначаючи умови праці істотними, слід мати на увазі, що такі умови стосуються безпосередньо виконуваної працівником роботи та характеризують саме трудовий процес. Натомість вакцинація не становить змін в організації виробництва і праці у розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП, а є лише умовою, за якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

У даному випадку, вакцинація не є змінами в організації виробництва і праці у розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП , а лише умовою, за якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Крім того, наслідки недотримання умов про вакцинацію у вигляді відсторонення від роботи відрізняються від наслідків незгоди із змінами істотних умов праці, якими є звільнення з посади.

Отже, право позивачки на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено у зв`язку з ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Однак втручання у вказані права позивача ґрунтується на законі і є необхідним для охорони здоров`я учасників освітнього процесу. Досягнення цієї цілі є пріоритетним та виправдовує втручання у право позивача на повагу до приватного життя та право на працю. Таким чином, втручання у права позивача ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність оспорюваного наказу, відтак - відмову у позові. Зважаючи на правомірність відсторонення позивача від роботи, безпідставними є вимоги стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 83, 89, 131, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Опорного закладу «Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4» Гребінківської міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Складання повного тексту судового рішення відкласти не більше як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, і визначити кінцеву дату складення повного судового рішення 30.05.2022 року.

Повний текст судового рішення складено 30.05.2022 року.

Суддя М. О. Вітківський