Справа № 369/376/22
Провадження №2-с/369/10/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області за № 369/376/22 від 16 лютого 2022 року виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання з ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и л а:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходилась цивільна справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання з ОСОБА_2 .

16.02.2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області винесено судовий наказ та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованість у розмірі 26 531 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять одну) грн. 59 коп. та судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

19.05.2022 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування судового наказу. Свою заяву обґрунтовує тим, що копію судового наказу разом з додатками отримала 05.05.2022 року, рекомендованим поштовим відправленням. Стягувач у своїй заяві про видачу судового наказу не вказав об`єм спожитого газу та у якому періоду по особовому рахунку боржника утворилась заборгованість. Сума боргу, що пред`явлена стягувачем є протиправною, безпідставною та необґрунтованою.

Враховуючи викладене просив суд скасувати судовий наказ №369/376/22 від 16.02.2022 року, судові витрати покласти на ТОВ « Київоблгаз Збут». Визнати дії стягувача ТОВ « Київоблгаз Збут» та його представника зловживанням процесуальними правами, які суперечать завданню цивільного судочинства та застосувати заходи у вигляді накладення штрафу.

Суддя, дослідивши матеріали справи та заяву про скасування судового наказу приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4,5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Заява відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України, підстави для повернення заяви відсутні.

Згідно із частиною третьою статті 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Зазначені у клопотанні про скасування судового наказу доводи боржника можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи в порядку позовного провадження (спрощеного).

Оскільки заявник заперечує проти вимог стягувача та вважає їх необґрунтованими у повному обсязі, у відповідності до ч. 3ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню.

Щодо вимог в частині стягнення судових витрати з ТОВ « Київоблгаз Збут», суд приходить до наступного висновку.

ТОВ « Київоблгаз Збут», звернувся до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2ст.42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього, що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у стягненні судових витрат, слід відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

При цьому, суд наголошує, що ч.2ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Також не підлягає задоволенню вимога про визнання дії стягувача ТОВ « Київоблгаз Збут» та його представника зловживанням процесуальними правами, які суперечать завданню цивільного судочинства та застосувати заходи у вигляді накладення штрафу, оскільки у справі про скасування судового наказу суд вирішує тільки питання про скасування судового наказу.

При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст. 35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

Враховуючи викладені обставини, заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області за № 369/376/22 від 16 лютого 2022 року виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання з ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 133, 141, 160, 164, 170, 171 ЦПК Українисуддя,

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про скасування судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області за № 369/376/22 від 16 лютого 2022 року виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання з ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ № 369/376/22 від 16.02.2022 року виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованості за послуги з газопостачання та судового збору.

У іншій частині заявлених вимог відмовити.

Роз`яснити, що заявник має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Пінкевич Н.С.