С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 4-с/760/11/22
В справі 760/9202/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

27 травня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув матеріали скарги боржника ОСОБА_1 на рішення та дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірацької М.В., стягувач Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо».

ІІ. Описова частина

28 березня 2019 року до суду надійшла скарга боржника ОСОБА_1 рішення та дії старшого державного виконавця Солом`янського РВДВС Сірацької М.В. Зокрема, Скаржниця просила:

-визнати дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управлінь юстиції у міста Києві Сірацької М.В щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2019 року в межах виконавчого провадження №58397172 на примусове виконання виконавчого листа №2-556/11 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 96849,70 доларів США протиправними;

-скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2019 року, винесену старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у мсті Києві Сірацькою М.В. в межах виконавчого провадження №58397172 на примусове виконання виконавчого листа №2-556/11 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 96849,70 доларів США;

-скасувати постанову про арешт майна боржника від 19 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58397172.

Свої вимоги Скаржниця обгрунтовує наступним.

Зазначає, що на виконанні у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист, виданий 28.04.2011 Солом`янським районним судом міста Києва у справі №2-556/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Камбіо» (Стягувача) заборгованості в сумі 96849,70 доларів США, виконавче провадження №58397172.

18 лютого 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 19 лютого 2019 року ним винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої було накладено арешт на майно боржника.

ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою суду від 11.06.2018 в справі №760/2660/18 задоволено заяву ОСОБА_2 про заміну сторони стягувача у виконавчому листі №2-556/11, виданому 28.04.2011, а саме ПАТ «Банк Камбіо» було замінено на ОСОБА_2 .

Крім того, Скаржниця заявляє, що на момент подання виконавчого листа до виконання строк його пред`явлення до виконання закінчився, а тому підстав для відкриття виконавчого провадження не було і у зв`язку з цим.

Скаржниця також стверджує, що нею була погашення заборгованість перед ПАТ «Банк Камбіо», що підтверджується відповідною довідкою від 23.11.2017.

У зв`язку з викладеним просила скаргу задовольнити.

У судові засідання ОСОБА_1 не протягом тривалого часу не з`являлася, у зв`язку з чим суд визнав за можливе розглянути стягнути справу у її відсутність.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, надав копію матеріалів виконавчого провадження 58397172.

ІІІ. Мотивувальна частина

Судом встановлено, що 08 вересня 2009 року між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №039/2-2009/840, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого банк надав позичальнику кредит у сумі 120 000, 00 доларів США під 14 % річних строком до 08 вересня 2010 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2011 року за позовом ПАТ «Банк «Камбіо» стягнуто з ОСОБА_1 85 729, 00 доларів США заборгованості за кредитом та 11 120, 70 доларів США заборгованості по відсотках, а всього 96 849, 70 доларів США.

28 квітня 2011 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист №2-556/11.

Ухвалою суду від 11.06.2018 стягувача у виконавчому листі - Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» було замінено на ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 28.04.2011 №2-556/11.

18 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Сірацькою М.В. відкрите виконавче провадження №58397172, а 19 лютого 2019 року винесена постанова про арешт майна боржника. При цьому стягувачем у вказаних постановах державним виконавцем було зазначене ПАТ «Банк Камбіо».

Вказана помилка на підставі абз.3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» була виправлена в обох постановах державним виконавцем постановами від 21.03.2019. (а.с. 74-76)

Таким чином, враховуючи, що вказана Скаржником в якості підстави для скасування постанов обставина (зазначення в якості стягувача ПАТ «Банк Камбіо») є наслідком технічної помилки, яка виправлена у встановлений законом спосіб, вона не може бути приводом для визнання постанов протиправними.

Що стосується строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, то суд звертає увагу на наступне.

Рішення суду від 30.03.2011 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Камбіо» набрало чинності 09.04.2011. Згідно з чинним на той час законодавством строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік.

Встановлено, що 24 липня 2012 року на підставі виданого виконавчого листа державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №33566739, а 11 січня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Таким чином, на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-556/11 від 28.04.2011 не сплинув, оскільки був перерваний, а після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 11.01.2017, виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом строку, встановленого Законом в редакції від 02.06.2016, до 11 січня 2020 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 лютого 2020 року у справі № 2018/343/11 (провадження № 61-45682св18), в Ухвалі КЦС ВС від 22.04.2021 в справі № 766/17331/20, у постанові КЦС ВС від 26.05.2021 в справі № 541/1213/14-ц.

Відтак, пред`явивши виконавчий лист №2-556/11 від 28.04.2011 до виконання лютому 2019 року, стягувач ОСОБА_2 не пропустила встановлених в новій редакції Закону «Про виконавче провадження» строків, а тому і в цій частині аргументи ОСОБА_1 про необхідність визнання постанов державного виконавця протиправними є неспроможними.

Таким чином, ОСОБА_1 не надала суду обгрунтованих підстав для визнання протиправними дій державного виконавця під час складання постанов про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2019 та про арешт майна боржника від 19.02.2019, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд ухвалив:

1.У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Суддя: