Справа № 581/593/21
Провадження № 2/581/7/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2022 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Бочкун Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Липова Долина цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом за позовом ОСОБА_1 до Синівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Сутність заявленої до суду вимоги

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Заводське Лохвицького району Полтавської області помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок (паю) площею 2,94245 га і 0,2579 га, які розташовані на території Саївського старостинського округу Синівської сільської ради Роменського району Сумської області (бувша Саївська сільська рада Липоводолинського району Сумської області). За життя ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я позивачки ОСОБА_1 , яким заповів їй земельний пай в КСП ім. Шевченка Липоводолинського району розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів та цілий майновий пай в КСП ім. Шевченка, які він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4 . Про оформлення вищезазначеного заповіту позивачка була обізнана, оскільки спадкодавець особисто про це їй повідомив як в знак подяки, що вона довгий час доглядала за його пристарілою матір`ю ОСОБА_4 та здійснила її поховання. Як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 , вона звернулася до нотаріальної контори, нотаріусом вже була заведена спадкова справа за заявою дочки ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем першої черги за законом на все інше майно, яке не охоплено заповітом. Зазначає, що за документами поданими позивачкою для оформлення права на спадщину на майно, що належало за життя ОСОБА_3 не можливо встановити склад спадкового майна, тому вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна оскільки: 1) спадкове майно зі змісту заповіту складається із земельного паю в КСП ім. Шевченка Липоводолинського району розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів, який був складений зразу ж після отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, що належав його померлій матері ОСОБА_4 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) виданого Липоводолинською райдержадміністрацією 26 листопада 1996 року серії СМ № 0140870. 09 грудня 2002 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину отримав два Державні акти на право приватної власності на землю серії РЗ №709493 та РЗ № 709030, згідно з якими він набув у власність земельну ділянку площею 0,258 га та земельної ділянки 2,950 га. Після переходу від права на земельну ділянку (пай) на право власності інший заповіт не посвідчувався; 2) заповітом визначене спадкове майно як «земельний пай» посвідчене сертифікатом, а нотаріусу подані державні акти, якими визначено право власності на дві земельні ділянки; 3) у заповіті вказується розмір «земельного паю» - 3,58 умовних кадастрових гектарів, а згідно з державними актами загальна площа становить 3,208 га (0,258 та 2,950 га), тобто різниця сумарної площі складає 0,37 га; 4) у заповіті «земельний пай» знаходиться в КСП ім. Шевченка, а в державних актах земельні ділянки розташовані на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки площею 2,9 га і 0,25 га, що належали ОСОБА_3 на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії РЗ № 709030 та РЗ № 709493, які розташована на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (теперішня Синівська сільська рада Роменського району Сумської області).

Позиція позивача, представника позивача, відповідачів, та представника відповідача по даній справі

Позивачка ОСОБА_1 , підтримуючи заявлений нею позов, суду пояснила про те, що ОСОБА_3 був її двоюрідним дядьком по лінії матері, матіви останнього ОСОБА_4 вона разом зі своїм чоловіком доглядала протягом 1993-1995 років після проведеного їй операційного втручання, вони після лікарні підтримували її, надавали всю необхідну допомогу цій жінці через те, що син не міг постійно її доглядати особисто, періодично приїздивши до неї, провідуючи її по місцю її проживання, він особисто просив її допомогти доглядати за його матір`ю, після її смерті вона провела необхідні підготовчі процедури, організувала саме поховання, яке відбулося після приїзду її сина, також надалі вона проводила поминальні процедури за власний кошт. ОСОБА_4 проживала в х. Цюхи Саївської сільради, а вона із чоловіком окремо в с. Товсте Липоводолинського району. Для оформлення спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 попросив у неї відповідні документи та гроші й у липні 2002 року після відвідання нотаріальної контори він повідомив їй про складання на її ім`я заповіту, яким розпорядився передати їй земельний пай його матері після його смерті, оскільки, як він пояснював, вона постійним доглядом і підтримкою його матері заслужила це, він цей документ склав у знак вдячності за допомогу його матері, яку він не міг самостійно надавати. Надалі вона за вказівкою ОСОБА_3 , який раз на рік приїздив до материнської хати та до неї, оформила державні акти на право приватної власності на дві земельні ділянки, понесла відповідні витрати, зберігаючи всі документи у себе. Після смерті свого дядька вона отримала повторно свідоцтво про його смерть і звернулася до нотаріуса, який їй повідомив, що також на спадщину претендує інший спадкоємець, відповідачка по справі, з якою вона не досягла згоди щодо розподілу спірного спадкового майна.

Представник позивача, адвокат Козін Т.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі з вищевикладених підстав та додатково суду пояснила про те, що після подання позивачкою заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 нотаріус не зміг ідентифікувати одну і туж саму земельну ділянку, яка у змісті заповіту зазначена у 3,58 умовних кадастрових гектарах в якості земельного паю в КСП ім. Шевченка, а відповідачка подала державні акти на право приватної власності на земельні ділянки із іншими площами. Проте різниця у площах між земельним паєм та двома дійсними земельними ділянками пояснюється зменшенням при перерозподілі рілля та сіножатей, проведенням розпаювання земель місцевою райдержадміністрацією; зазначений вище земельний пай був успадкований ОСОБА_3 після смерті його матері й останній іншої земельної ділянки на території Саївської сільради не належало. Уточнила, що спадкодавець ОСОБА_3 приходився для матері позивачки троюрідним братом, а для позивачки він був троюрідним дядьком, за свого життя він домовився із позивачкою про допомогу по догляду за його матір`ю, що вона і здійснювала, і вже після смерті його матері позивачка допомагала у її похованні та оформленні спадщини.

Від представника відповідача за посадою ОСОБА_5 надійшла заява про фактичне визнання позову, просив суд розглянути справу без його присутності з фактичним визнанням заявленого позову.

Співвідповідач ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі та суду пояснила про те, що її батько ОСОБА_3 за межі Лохвицького району Полтавської області протягом більш ніж 40 років нікуди не виїзджав ні із місця свого проживання, ні із місця проживання в м. Червонозаводське, до якого він переїхав у 1974 році, він приїздив до своєї матері періодично та провідував її кожні 2-3 тижні, допомагав їй по господарству тощо. До дня смерті своєї матері він її доглядав, проживаючи з нею останні шість місяців її життя, у нього було достатньо коштів та часу для догляду за нею, так як він отримував збільшену пенсію як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС та мав вільний час. Зазначила, що вона особисто провела процедуру поховання свого батька без допомоги зі сторони позивачки, з 2007 року вона проживала зі своїм батьком разом в м. Заводське Полтавської області.

Представник співвідповідача, адвокат Кузьменко В.О. позовні вимоги також не визнав, додатково суду пояснив про те, що батько ОСОБА_2 за свого життя склав заповіт, в якому виклав власне розпорядження на випадок своєї смерті про передачу у власність позивачки лише права на земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка, проте в подальшому він отримав державні акти і набув право власності на дві земельні ділянки загальною площею 3,28 га. Уточнив, що ОСОБА_3 за свого життя раніше складений ним заповіт не змінював, не виявляючи таким чином бажання та волі заповісти позивачці вже набуте ним право власності на спірні земельні ділянки. Уважав, що фактично раніше складений спадкодавцем заповіт у частині сформульованого ним об`єкту спадкування втратив свою чинність, так як стосувався умовного права на земельний пай, проте єдиним спадкоємцем за законом всього майна після смерті ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2 .

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 жовтня 2021 року у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 листопада 2021 року о 09 год. 30 хв. з викликом сторін. 11 листопада 2021 року підготовче судове засідання відкладено до 13 год. 30 хв. 25 листопада 2021 року. 25 листопада 2021 року ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 грудня 2021 року на 13 год. 30 хв. 29 грудня 2021 року у судовому засіданні оголошена перерва до 26 січня 2022 року до 10 год. 00 хв. для витребування необхідних доказів у справі, та виклику позивачки для дачі особистих пояснень. У судових засіданнях 15, 28 лютого, 29 березня, 13 квітня 2022 року оголошувалися перерви через неявку сторони представника відповідача ОСОБА_1 через введенням воєнного стану на території України, складностями з явкою до суду, проведенням ВКЗ. 25 травня 2022 року ухвалено рішення суду по суті спору.

Установлені судом фактичні обставини справи

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Саї Липоводолинського району Сумської області (а.с.6).

За життя ОСОБА_3 у грудні 2002 року отримав два державні акти на право приватної власності на землю: серії РЗ № 709030, виданого 09 грудня 2002 року, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право на спадщину АЕК № 582394 від 16 липня 2002 року, ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 2,950 га, яка розташована на території Саївської сільської ради, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; серії РЗ № 709493, виданого 09 грудня 2002 року, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право на спадщину АЕК № 582394 від 16 липня 2002 року, ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,258 га, яка розташована на території Саївської сільської ради, та призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8,9).

Земельна ділянки загальною площею: 2,9498 га (кадастровий номер: :01:003:0149), зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі Державного акту від 15 серпня 2002 року Р3 719663, нормативна грошова оцінка якої становить 105406 грн. 33 коп. (а.с. 10-12,16).

Земельна ділянки загальною площею: 0,2579 га (кадастровий номер: :02:006:0043), зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі Державного акту від 15 серпня 2002 року Р2 636578, нормативна грошова оцінка якої становить 1024 грн. 36 коп. (а.с. 13-15,17).

16 липня 2002 року ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповів їй належний йому земельний пай в КСП ім. Шевченка Липоводолинського району Сумської області розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів та цілий майновий пай в КСП ім. Шевченка, який буде на день його смерті йому належати, заповіт зареєстрований в реєстрі № 775 (а.с. 18).

16 липня 2002 року ОСОБА_3 , як єдиний спадкоємець за законом, отримав в якості спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 наступне майно, а саме право на земельну частку (пай) розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів (без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості), оцінкою 34367 грн. на землях КСП ім. Шевченка Липоводолинського району, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) виданого Липоводолинською райдержадміністрацією 26 листопада 1996 року серія СМ № 0140870 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Заводське Лохвицького району Полтавської області помер ОСОБА_3 (а.с. 7).

Приватний нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В. 18 серпня 2021 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 через неможливість встановити склад спадкового майна спадкодавця (а.с.20-21).

Із листа відділу у Липоводолинському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 26 лютого 2021 року № 35/167-2 вбачається те, що відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 16 липня 2002 року серія АЕК № 582394 об`єктом спадщини є земельна частка (пай) розміром 3,58 га умовних кадастрових гектарів (без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) бувшого КСП їм. Шевченка на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Державними актами: серія РЗ № 709030 (2,9500 га) та серія РЗ № 709493 (0,258 га) по вищезазначеній в сертифікаті земельній ділянці посвідчене право власності на загальну площу 3,208 га. Різниця в площах земель 0,372 га виникла наступна чином, у сертифікаті земельна частка (пай) виражена в умовних кадастрових гектарах, в державних актах - в фізичних гектарах, при розробленні технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам-власникам земельних часток (паїв) взамін сертифікатів на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області загальна площа земель (фізична), яка передана у власність громадянам уточнилась шляхом зменшення: уточнення площі ріллі та сіножатей, які підлягали поділу на земельні частки (паї), та переведення їх до охоронних зон річок та струмків; пасовища розпайованих земель згідно з розпорядженням голови Липоводолинської райдержадміністрації від 03 червня 2002 року № 250 не розпайовувались, і переведені до земель резервного фонду; частина земель переведена до земель загального користування (підпроектні шляхи та лісосмуги) (а.с.22).

Із довідкових відомостей Саївського старостинського округу Синівської сільської ради Сумської області вбачається те, що на території Саївського старостинського округу Синівської сільської ради Роменського району Сумської області (бувшої Саївської сільської ради) у ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 окрім земельного паю, який посвідчувався сертифікатом НОМЕР_1 , виданий Липоводолииською РДА 26 листопада 1996 року іншого земельного паю не має. Даний земельний пай після смерті ОСОБА_4 успадкував ОСОБА_3 та виготовив державний акт РЗ № 709493, РЗ №709030. На підставі заяв свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , старостою Саївського округу Синівської сільради видана довідка про здійснення нею догляду за ОСОБА_4 за місцем її проживання: АДРЕСА_2 до дня її смерті та здійснила її поховання (а.с.23,24, 117-120).

Із листа-повідомлення відділу у Липоводолинському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 08 жовтня 2021 року № 37/316-21 вбачаються відомості про те, що сертифікат серії СМ № 0140870, який виданий на ім`я ОСОБА_4 , у відділі відсутній, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АЕК № 582394 від 16 липня 2002 року оформив спадщину громадянин ОСОБА_3 та отримав державні акти на право приватної власності на землю серій РЗ 709030, 709493, які зареєстровані за №№ 7,8 від 09 грудня 2002 року (а.с.25).

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 01 січня 2002 року).

При цьому слід ураховувати, що паювання земель сільськогосподарського призначення проходило у декілька етапів, і нормативно-правовою базою для врегулювання таких правовідносин, зокрема, є Земельні кодекси України у редакціях, чинних на момент виникнення правовідносин, Указ Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666/94, Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» (далі - Указ № 720/95), постанова Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 р. № 122 «Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», Постанова Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», Закон України «Про оренду землі», Закон України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV); Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48.

За пунктом 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акт на право колективної власності на землю.

За змістом пункту 1 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Таке паювання сільськогосподарських земель здійснювалось у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)».

За змістом закону № 899-IV підтверджено те, що право осіб, які мають право на пай, визначається як право власності на земельну частку (пай).

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правостановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Висновки суду по суті заявленої вимоги

У даній справі між сторонами виник спір із приводу спадкування за заповітом права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, належне спадкодавцю ОСОБА_3 , яке за життя останнього перетворилося у право власності на дві земельні ділянки загальною площею 3,2077 га.

Як вбачається зі змісту нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_3 від 16 липня 2002 року даний спадкодавець на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 , 1950 року народження, належний йому земельний пай в КСП ім. Шевченка Липоводолинського району розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів, який в свою чергу був успадкований ним після смерті його матері ОСОБА_4 (сертифікат НОМЕР_1 , виданий на її ім`я Липоводолинською РДА 26 листопада 1996 року) (а.с. 18-19).

У подальшому, за свого життя у грудні 2002 року ОСОБА_3 замість вказаного вище сертифіката отримав два державні акти на право приватної власності на землю серії РЗ № 709030 та № 709493, які розташовані на території Саївської сільради Липоводолинського району Сумської області (а.с.8-9,18-19,22-23).

Отже, станом на день відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) права ОСОБА_3 на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах перетворилися на право приватної власності на дві земельні ділянки площами 2,95 і 0,25 га відповідно. При цьому, на дату відкриття спадщини права ОСОБА_3 на земельну частку (пай), підтверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті його матері та відповідним сертифікатом, були припинені.

Також при вирішенні даного спору суд уважає за необхідне частково розтлумачити зміст вищезазначеного заповіту, складеного ОСОБА_3 .

Так, із сутнісно-текстуального змісту складеного заповіту убачається те, що зазначений спадкодавець станом на 16 липня 2002 року виявив чітке та однозначно зрозуміле волевиявлення на передачу в якості спадщини на випадок своєї смерті позивачці належний йому саме земельний пай в КСП ім. Шевченка площею 3,58 умовних кадастрових гектарах. Разом із цим, земельна ділянка площею 2,9498 га (кадастровий номер :01:003:0149) та земельна ділянка площею 0,2579 га (кадастровий номер :02:006:0043) вже на час відкриття спадщини належали спадкодавцю на праві приватної власності з грудня 2002 року на підставі вищенаведених державних актів та воля ОСОБА_3 щодо юридичної долі саме цих двох ділянок у заповіті станом 16 липня 2002 року ним не визначена і не могла взагалі бути визначеною саме на той час.

При цьому, як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 за свого життя не скористався правом, передбаченим статтею 1254 ЦК України, згідно з якою він, як заповідач, мав право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт чи внести до заповіту будь-які зміни щодо його змісту.

Із урахуванням цього, суд дійшов висновку про те, що на підставі заповіту від 16 липня 2002 року у ОСОБА_1 не виникло права на спадкування двох земельних ділянок, які належали спадкодавцю на підставі двох державних актів на право приватної власності на землю, і відповідно судом не установлено правових підстав для визнання за позивачем права власності на дві вищенаведені земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Аналогічні за своїм змістом висновки також сформульовані у правових позиціях Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 21 січня 2020 року по справі № 326/1573/18, у постанові 17 листопада 2021 року по справі № 328/972/19 та у п. 8.8, 8.9, 8.10, 8.12, 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року по справі № 542/1403/17.

Із урахуванням вищевикладеного, суд уважає заявлений позов є таким, що не ґрунтується на нормах спадкового права та на переконливих доводах, а тому у його задоволенні слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

До цього, для задоволення заявленого позову ОСОБА_1 до двох відповідачів, за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, процесуально є необхідним безумовне та повне визнання позову одночасно двом відповідачами, а також ґрунтування заявленого позову на законі без порушень прав інших осіб, і сукупність таких умов для задоволення позову у даній справі відсутня.

Довід сторони позивача про те, що земельний пай, зазначений у заповіті від 16 липня 2002 року, та земельні ділянки площами 2,9425 га і 0,2579 га, на які видано два державні акти на ім`я ОСОБА_3 , на підставі роз`яснень місцевого підрозділу Держгеокадастру є одними і тими ж земельними ділянками і підлягають спадкуванню за заповітом позивачкою у даній справі, є непереконливим з огляду на витлумачений судом зміст заповіту та вищенаведені висновки.

Розподіл судових витрат по справі

Позивач при зверненні до суду сплатив 1064 грн. 31 коп. судового збору відповідно до визначеної ціни позову, який з огляду на повну відмову у задоволенні заявленого позову судом, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає покладенню на позивача без їх стягнення з відповідачів по справі.

Керуючись ст. 5, 10, 15, 263-264, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Синівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Синівська сільська рада Роменського району Сумської області (місцезнаходження: с. Синівка, Роменський район Сумська область, ).

Співвідповідач: ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер платника податків суду не відомий).

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2022 року.

Суддя Д. В. Бутенко