П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року м. Київ

Справа № 757/51500/21-ц

Провадження: № 22-ц/824/4695/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.,

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року, постановлену під головування судді Литвинової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс» про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, обґрунтувавши його тим, що 02 листопада 2006 року вона уклала кредитний договір № 483/ПВ-06 з ТОВ «Український промисловий банк», предметом якого було надання їй грошових коштів у розмірі 150 000, 00 доларів США на придбання житла з умовою повернення кредиту до 01 листопада 2027 року, із сплатою процентної ставки за користування кредитом - 12,5 % річних. 02 листопада між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем було укладено іпотечний договір № 483/ФКВ-06 і одночасно у зв`язку із посвідченням цього договору іпотеки накладено заборону на відчуження предмету іпотеки - трикімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1 . 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого останній отримав право вимоги до боржників ТОВ «Укрпромбанк», у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року. 21 листопада 2011 року ПАТ «Дельта Банк» направив на її адресу досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, а саме повернення всієї несплаченої суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 169 329,67 доларів США та 13 143,25 грн. У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до неї з позовом про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, який заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року було задоволено, стягнуто з неї, ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року у розмірі 1 812 120,00 грн. Станом на 23 вересня 2021 року рішення суду не виконане та на виконанні в органах виконавчої служби не перебуває. Зазначила, що 24 червня 2021 року вона отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої іпотекодержателем предмета іпотеки - трикімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , являється ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс». Вказала, що 23 липня 2021 року вона наручно передала директору ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» заяву про реструктуризацію боргу за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року з додатками. 02 серпня 2021 року вона направила на адресу відповідача довідку про склад сім`ї для долучення її до заяви про реструктуризацію. 23 вересня 2021 року вона отримала від відповідача лист, в якому наголошено на невідповідності зобов`язань за кредитним договором вимогам п. 7 розділу IVЗакону України «Про споживче кредитування» і, відповідно, неможливості проведення реструктуризації. Відмітила, що з даною позицією відповідача вона не погодилась та вважала її безпідставною та необґрунтованою. Просила суд зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки за іпотечним договором № 483/ФКВ-06 від 02 листопада 2006 року, а саме трикімнатну квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , та заборони звертати стягнення на предмет іпотеки. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у разі задоволення позовних вимог, відповідач буде зобов`язаний провести обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», та відповідно не буде мати законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 483/ФКВ-06 у порядку ст. ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, стверджувала, що існує ризик безпідставного та передчасного звернення відповідачем стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, відповідно, порушення законних її прав та інтересів на проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань за кредитним договором.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що в разі незабезпечення позову відповідач матиме можливість звернути стягнення на квартиру, що призведе до порушення її права на проведення обов`язкової реструктуризації зобов`язань за кредитним договором. Стверджувала, що відповідач може відчужити квартиру іншим особам, у зв`язку з чим будуть ініційовані нові спори, а виконання рішення суду не представиться можливим. В свою чергу, у разі винесення судом рішення на її користь, борг буде відсутній, а тому, відповідно, у відповідача буде відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначила, що іншого житла ані у неї, ані у членів її сім`ї немає, тому у випадку звернення стягнення на квартиру вона, ОСОБА_1 та члени її сім`ї, в тому числі, і малолітній онук, будуть позбавлені житла. Тому застосування заходів забезпечення позову необхідні для збереження її права на житло. Відмітила, що з метою забезпечення прав кожної людини на житло був прийнятий Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Однак, вимоги вказаного закону був проігноровані відповідачем.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає заявленим позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № (провадження № 14-729цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Предметом позову в даній справі є вимоги немайнового характеру про зобов`язання ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування».

Отже, обрані позивачкою заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивачки, права, та не є співмірними із заявленими вимогами. Не застосування заходу забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на предмет іпотеки та заборони ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» звертати стягнення на предмет іпотеки, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що застосування заходів забезпечення позову необхідні для збереження права позивачки та членів її сім`ї на житло, оскільки порушення відповідачем права власності позивачки на предмет іпотеки та/або законність можливого звернення стягнення на предмет іпотеки не є предметом судового розгляду у данному спорі.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова