Провадження № 22-ц/801/266/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

з участю секретаря судового засідання Кузьменко Б.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О.О., повний текст якого складено 13 грудня 2021 року

в справі № 127/27821/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про захист честі, гідності та ділової репутації: визнання недостовірною та такою, що порушує права, інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації: визнання недостовірною та такою, що порушує права, інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у зустрічній позовній заяві про визначення місця проживання дитини, поданій відповідачем у справі №127/7633/20, останній поширив інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Зокрема, в мотивувальній частині зустрічної позовної заяви зазначено «Натомість, моя колишня дружина вела неналежний спосіб життя: вживала спиртні напої та зустрічалася з різними чоловіками в моїй же квартирі».

Інформація щодо неї, яка поширена відповідачем в зустрічній позовній заяві, доведена до відома мінімум двох осіб, а саме адвоката відповідача та судді, в провадженні якого перебуває справа про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Зазначену інформацію вважала недостовірною, її поширення свідчить про принизливе ставлення до неї.

Просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в зустрічній позовній заяві від 01.09.2020 р.: «Натомість, моя колишня дружина вела неналежний спосіб життя: вживала спиртні напої та зустрічалася з різними чоловіками в моїй же квартирі», зобов`язати відповідача спростувати зазначену в зустрічній позовній заяві у цивільній справі N 127/7633/20 інформацію таким способом - протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили направити листа до Вінницького міського суду Вінницької області для долучення до справи N 127/7633/20 зі спростуванням такого змісту: «Повідомляю про те, що поширена мною в зустрічній позовній заяві від 01.09.2020 р. інформація, що «моя колишня дружина вела неналежний спосіб життя: вживала спиртні напої та зустрічалася з різними чоловіками в моїй же квартирі» не відповідає дійсності. Стягнути 10 000,00 грн з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду від 24 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Після ухвалення зазначеного судового рішення, 30 листопада 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Шикунової А.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 000,00 (шість тисяч) грн витрат на правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта полягають у тому, що заява адвоката Шикунової А.О. подана після спливу строків, встановлених статтею 141 ЦПК України.

Крім того, вважає, що заявником не надано доказів на підтвердження сплати відповідачем адвокату Шикуновій А.О. коштів у сумі 12 000 грн.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 10 січня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Заявами по суті справи згідно з частинами 2 статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзив. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Апеляційний суд відкидає посилання представника позивача на те, що відповідна заява нібито подана після спливу встановленого законом строку, так як її було здано на пошту в останній день 5-денного строку.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Як встановлено у справі та підтверджено її матеріалами, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Шикуновою А.О., яка діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 601 від 28.07.2008, укладений договір про надання правничої допомоги від 08 квітня 2020 року (а.с. 130).

Згідно з актом виконаних робіт від 29 листопада 2021 року за договором про надання правничої допомоги від 08 квітня 2020 року виконавець адвокат Шикунова А.О. якісно виконала та оформила належним чином роботу відповідно до договору про надання правничої допомоги.

Відповідно звіту про витрачений час на надання правничої допомоги адвокат витратила усього 12 годин, вартість допомоги складає 12 000 грн (1 год х 1000 грн).

Проте, заявником не надано належних та допустимих доказів про фактичну оплату гонорару ОСОБА_2 , оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку чи інший банківський документ, касові чеки, квитанції або інші платіжні документи), на необхідність подання яких прямо та чітко вказує частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому Договір про надання правничої допомоги від 08.04.2020 року не містить положень про порядок оплати послуг виконавця (адвоката), зокрема, відстрочення, розстрочення платежу, чи виникнення обов`язку зі сплати послуг після набрання рішенням суду законного сили тощо, а відтак не можна стверджувати про те, що навіть якщо відповідні витрати фактично не були понесені, вони будуть обов`язково понесені в майбутньому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відсутність доказів про здійснення відповідачем витрат для надання правничої допомоги унеможливлює її відшкодування (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16).

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі N 466/9758/16-ц, де, залишаючи без змін додаткову постанову апеляційного суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із відсутністю доказів їх оплати, Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані в тому числі документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у їх відшкодуванні.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності надання суду документів, що свідчать про оплату гонорару, оформлених в установленому законом порядку, сформульована в цілому ряді постанов Верховного Суду: від 15 квітня 2020 року у справі N 199/3939/18-ц; від 30 вересня 2020 року у справі N 379/1418/18; від 09 жовтня 2020 року у справі N 509/5043/17 та інших.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§ § 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції до скасування.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм процесуального права відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації: визнання недостовірною та такою, що порушує права, інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди скасувати, і ухвалити нове, яким заяву представника відповідача адвоката Шикунової А.О. про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В.Матківська