ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року м. Чернівці

Справа № 724/1461/21

Провадження №22-ц/822/380/22

Провадження №22-ц/822/382/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Єфтеньєв О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна (коштів).

В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що нею помилково було здійснено 3 платежі на поточний рахунок АТ КБ «ПриватБанк», який належить відповідачу. Платежі здійснено наступним чином: 03 лютого 2021 року о 17 год. 10 хв. на суму 30 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів; 04 лютого 2021 року о 18 год. 56 хв. на суму 20 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів; 08 березня 2021 року о 12 год. 10 хв. на суму 5 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів, а всього на суму 55 000 грн.

Вказувала на те, що з відповідачем не знайома, у будь-яких договірних або позадоговірних правовідносинах з ним не перебуває та не перебувала, а отже, не могла перерахувати кошти як подарунок, позику, оплату за товари, роботу чи за інші послуги. Грошові кошти на суму 55 000 грн набуті та збережені відповідачем без будь-якої на те правової підстави, а тому підлягають поверненню належному власнику.

Також зазначала, що 24 травня 2021 року адвокат, діючи від її імені, звернувся до відповідача з вимогою про повернення помилково сплачених коштів, якою просив протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги повернути позивачу помилково сплачені кошти у розмірі 55 000 грн, перерахувавши цю суму на її банківський рахунок. Зазначена вимога направлена відповідачу листом та отримана ним 27 травня 2021 року.

Станом на 04 травня 2021 року вимога проігнорована та не виконана, кошти не повернуті, що свідчить про спробу відповідача ухилитися від обов`язку. Крім того, у зв`язку з неналежним отриманням відповідачем коштів та користуванням цими коштами позивач, відповідно до норм законодавства, може вимагати сплату 3% річних.

Просила стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти та 3 % річних до моменту повного виконання рішення.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 55 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 04.06.2021 року по 05.07.2021 року у розмірі 180,82 грн.

Зазначено, що відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України 3 % річних, нараховувати до стягнення на суму 55 000 грн з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 їх за період починаючи з 05.07.2021 року до моменту повного виконання даного рішення суду.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 240 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

На зазначені рішення суду адвокат Соник В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційні скарги, в яких просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову, якою у позовних вимогах ОСОБА_1 та задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Посилається на те, що оскаржувані рішення суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими, оскільки суд при їх ухваленні неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору; обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебували у будь-яких договірних або позадоговірних правовідносинах та не були знайомі між собою.

Всі платежі були здійснені в різний час, а саме: 03 лютого 2021 року, 04 лютого 2021 року та 08 березня 2021 року, тому факт безпідставно набутих коштів відповідачем повністю спростовується. З доданих квитанцій чітко видно, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи настання будь-яких наслідків, перерахувала грошові кошти в сумі 55 000 грн на рахунок ОСОБА_2 , кошти були перераховані як аванс за дошку горіха, яку вони купували разом з чоловіком. Між сторонами виникли договірні правовідносини, ознак безпідставності набуття грошових коштів немає. В даному випадку правочин вчинений усно, однак судом першої інстанції даний факт не було взято до уваги.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилається на те, що у відзиві на позовну заяву про стягнення безпідставно набутого майна, було зазначено, що в обґрунтування заяви позивач посилався на понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн, однак додатковим рішенням було стягнуто витрати у розмірі 16 240 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач помилково перерахувала кошти відповідачу, а відповідач безпідставно отримав кошти. Належних та допустимих доказів, що підтверджують факт будь-яких договірних правовідносин між сторонами суду не надано.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 03 лютого 2021 року о 17:10 год, відповідно до квитанції №Р24А935231422С98528, ОСОБА_1 перерахувала ОСОБА_2 кошти у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до квитанції №24А938091359С80588 04 лютого 2021 року о 18:56 год ОСОБА_1 перерахувала ОСОБА_2 кошти у розмірі 20 000 грн.

Також 08 березня 2021 року о 12:10 год ОСОБА_1 перерахувала ОСОБА_2 кошти у розмірі 5 000 грн, що підтверджується квитанцією № Р24АС1414.

З вимоги про повернення помилково сплачених коштів від 24 травня 2021 року вбачається, що адвокат, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до ОСОБА_2 повернути помилково перераховані кошти.

Зазначена вимога була направлена відповідачу та отримана ним особисто 27 травня 2021 року.

Як вбачається з фото таблиць (скриншотів) СМС повідомлень у додатку «Viber» (а.с. 47-65) між сторонами неодноразово здійснювалася переписка та дзвінки за відправку та отримання товару (дошок) із зазначенням його вартості.

Відповідно до рахунку-фактури від 29 січня 2021 року № 7/27/21 в ньому вказано найменування товару (дошок), кількість (7 шт), ціна (загальна сума 116 980 грн), платник (Тарас м. Київ) та постачальник (ПП ОСОБА_2 ).

Згідно з товарно-транспортною накладною від 16 травня 2021 року №27/14 автомобіль «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , замовник - ОСОБА_5 , відправник - ОСОБА_2 , пункт навантаження - смт Берегомет, пункт розвантаження - Чорторія, ціна вантажу - 116 980 грн. Найменування вантажу - горіхова заготовка в загальній кількості 7 шт. та на загальну суму в розмірі 116 980 грн.

Крім того, встановлено, що 22 липня 2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення сплачених грошових коштів у вигляді авансу та моральної шкоди.

28 жовтня 2021 року ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області зобов`язано внести відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_1 від 22 жовтня 2021 року та розпочати досудове розслідування.

Відповідно до витягу з єдиного державного реєстру від 04 листопада 2021 року № 0000259 в нього внесено відомості щодо потерпілого ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 не в повному обсязі розрахувався за товар (дошку), чим завдав збитків на суму 66 980 грн.

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання, з огляду на договірний склад цих правовідносин.

Апеляційний суд виходить з відсутності підстав вважати наявність незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 , оскільки це відповідає принципу сonventio facit (vincit) legem» - угода створює право (тобто закон зобов`язує сторони виконувати те, про що вони домовилися).

У цьому випадку право відповідача володіти спірними коштами з огляду на те, що сторони, а саме ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 були між собою знайомі, між ними існували відносини, пов`язані з необхідністю здійснення грошових переказів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 ..

Таким чином, перерахунки позивачкою здійснювалися не помилково, а свідомо та виключно в силу відносин, які склалися у неї з ОСОБА_2 і такі відносини передбачали необхідність перерахунку коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З матеріалів справи убачається, що 03 лютого, 04 лютого, 08 березня 2021 року ОСОБА_1 перерахувала ОСОБА_2 грошові кошти різними сумами у загальному розмірі 55 000 грн.

Отже, неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням її імені та призначенням платежу «переказ особистих коштів», свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склались між позивачем та відповідачем. Зазначене також підтверджується перепискою між сторонами стосовно надання послуг та придбання товару.

Натомість позивачем не надано жодного належного доказу на спростування вказаних обставин, як і не надано доказів наявності помилки в діях позивача.

Факт періодичного перерахунку коштів на один і той самий рахунок, одному і тому самому отримувачу, свідчать про те, що під час таких перерахувань коштів позивач діяв цілеспрямовано та свідомо, що свідчить про наявність певних договірних зобов`язань, а тому протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, припустився порушення норм матеріального права, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову на підставі статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 362 гривні витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк