Справа № 462/5204/21 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3093/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Галайко Н.М. від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, припинення нарахування, захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2021 року справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, припинення нарахування, захист прав споживача передано за територіальною підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року про передачу справи на розгляд до іншого суду і направити справу для продовження розгляду до Залізничного районного суду м. Львова.

Вважає ухвалу необґрунтованою, винесеною із порушенням норм процесуального права та довільним трактуванням норм матеріального права. Зазначає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.(ч. 5 ст. 28 ЦПК України). Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. ( ч. 16 ст. 28 ЦПК України). Приписи ст. 30 ЦПК України, не містять положення про виключну підсудність справ про розірвання кредитних договорів, тому такий спір підсудний Залізничному районному суду м. Львова. Оскільки до спірних правовідносин не застосовуються правила виключної підсудності, то Позивач вправі обирати до якого суду він може звернутись, а саме за місцем знаходження відповідача (ч. 2 ст. 27 ЦПК України) або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. (ч. 5 ст. 28 ЦПК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ( ч. 1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до долучених документів, Відповідач у справі надав кредит ОСОБА_2 , тобто надавав банківські послуги споживачеві. Долучені до позовної заяви документи, зокрема довідка про підписання кредитного договору №б/н та видачу кредитних карток, довідка про змін умов кредитування та обслуговування картки оформленої ОСОБА_2 , свідчать про те, що кредитні кошти не призначались для підприємницької діяльності. При цьому слід враховувати, що за відповідно до «Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н), на 29 січня 2020 року, тобто до несанкціонованого Позивачем зняття коштів, по банківській картці був встановлений кредитний ліміт 39000 грн. 21 лютого 2020 року, було знято готівки: з картки № НОМЕР_1 , в сумі 47207,00 грн., з картки № НОМЕР_2 , в сумі 15350,00 грн., тобто усього на загальну суму 62557 грн. Отже, положення п. 7 ч. 2 ст. З «Про споживче кредитування поширюються на правовідносини позивача та Відповідача. Оспорюваним кредитним договором б/н від 23.02.2011 року, було встановлено, що строк кредиту становить 12 місяців., що передбачено п. 2.1.1.2.4. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що судом не вірно застосовано норми процесуального права які

встановлюють підсудність справи за позовом ОСОБА_2 , а тому ухвала суду від 27.07.2021 року, підлягає скасуванню, а справа поверненню до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч. 4 ст. 42 Конституції України, рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, п.п. 17,22 ч. 1 ст. 1, ст.ст.21,22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», ч.ч.1,2 ст.27, ч. 5 ст. 28, п.1 ч.1 ст.31, ч.2 ст. 32, ч.9 ст.187 ЦПК України та передаючи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) справу до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача, виходив з того, що позовні вимоги позивача не є споживчими, оскільки позовні вимоги пов`язані із правовідносинами, які за своєю природою ґрунтуються не на споживчому договорі, а на договорі позики. Суд вважає, що ОСОБА_2 не є споживачем послуг у договорі (кредиту) позики, а тому норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні спорів, які, хоча і випливають із кредитних правовідносин, проте не є відносинами, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем), а отже Позивач посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не може звертатися до суду за місцем своєї реєстрації. Оскільки підстав для розгляду вищезазначеної справи Залізничним районним судом м. Львова не встановлено, тому суд першої інстанції вирішив, що за територіальною юрисдикцією (підсудністю) справу необхідно передати до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача, так як згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1, що відноситься до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, а тому ухвала підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 звернувся в Залізничний районний суд м. Львова з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив:

-розірвати кредитний договір №б/н від 23.02.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк»;

-розірвати з дня укладення кредитний договір №9179, укладений 21 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк»;

-розірвати з дня укладення кредитний договір №0086, укладений 21 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк»;

-розірвати з дня укладення кредитний договір №8369, укладений 21 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк»;

-припинити нарахування по картці/рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», які оформлені на ім`я ОСОБА_2 , щомісячних платежів за кредитними договорами №9179, №0086, №8369, які були укладені 21.02.2020 року та скасувати раніше нараховані платежі та заборгованість по ним;

-зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити зарахування безпідставно списаних з карток №271348 та № НОМЕР_2 за період з 21 лютого 2020 року по 31 листопада 2020 року коштів у сумі 72231,32 грн. та відновити стан рахунків, який існував до 21.02.2021 року.

Позивач обґрунтовуючи підсудність та підстави звернення із позовом до Залізничного районного суду м. Львова зазначає, що згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Оскільки предмет спору є кредитний договір та нарахована за ним заборгованість, то таки спір належить до підсудності Залізничного районного суду м. Львова, так як ОСОБА_2 проживає та зареєстрований у Залізничному районі м. Львова.

Дійсно, за загальним правилом територіальної підсудності справ, яке міститься в частині другій статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також, частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

В позовній заяві ОСОБА_2 посилається, зокрема, і на порушення його прав як споживача послуг при укладенні та виконанні кредитного договору та нарахованої за ним заборгованості, серед іншого із цитуванням та тлумаченням ряду норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року, справа №552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Як вбачається із матеріалів справи місце проживання позивача, що зареєстроване у встановленому законом порядку є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Залізничного району м. Львова.

Таким чином, позивач скористався наданим йому правом визначеним ч.ч. 5, 16 ст. 28 ЦПК України та звернувся із позовом до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання, як споживача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, пред`являючи даний позов до Залізничного районного суду м. Львова, дотримався вимог ч.5 ст. 28 ЦПК України, тому висновок суду першої інстанції про непідсудність даного позову Залізничному районному суду м. Львова з підстав недотримання вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України не ґрунтується на вимогах процесуального права та є помилковим.

Окрім цього, доводи суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не є споживачем послуг у договорі (кредиту) позики, а тому норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані при вирішенні спорів, які, хоча і випливають із кредитних правовідносин, проте не є відносинами, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем), а отже Позивач посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не може звертатися до суду за місцем своєї реєстрації не слід вважати обґрунтованими.

Так, лише при ухваленні рішення по суті спору суд (зважаючи на заявлені у даному випадку вимоги та наведені підстави позову) вправі визначити чи були порушені права позивача, саме як споживача у правовідносинах, що виникли між сторонами, чи ні та чи поширюється згаданий Закон на спірні правовідносини, чи ні. Тобто чи позов безпідставний чи навпаки обґрунтований та чи відповідачем порушено права позивача як споживача. У випадку, якщо норми згаданого Закону на вказані правовідносини не поширюються та права позивача як споживача не порушені суд відмовляє у задоволенні позову, у іншому випадку задовольняє вимоги. Однак встановлення обґрунтованості позовних вимог чи їх безпідставності на стадії відкриття провадження є неможливим та виходить за межі тих питань, які вирішує суддя при відкритті провадження у справі (ст.ст. 184-187 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання не дотримався норм процесуального закону, які його регулюють, а тому дійшов помилкового висновку про непідсудність даної справи Залізничному районному суду м.Львова.

Тому, ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, який повинен бути проведений із суворим дотриманням вимог закону, зокрема, і згаданих норм процесуального закону щодо правил підсудності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2021 року скасувати, а справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра