Справа № 932/5861/20
Провадження № 2др/932/26/21
21 лютого 2022 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Куцевола В.В.
при секретарі Рибалці В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження питання про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про скасування рішення комісії від 19.02.2020 року, оформленого протоколом з рогляду акту про порушення від 13.02.2020 року № 4945 про визначення обсягу недорахованої електричної енергії та її вартості, -
У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про скасування рішення комісії від 19.02.2020 року, оформленого протоколом з рогляду акту про порушення від 13.02.2020 року № 4945 про визначення обсягу недорахованої електричної енергії та її вартості.
Рішенням суду від 24.06.2021 року позовні вимоги задоволено.

Відповідач, не погодившись із таким рішенням, подав 16.08.2021 року апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.11.2021 року справу повернуто до суду першої інстанції для усунення недоліків, оскільки питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішено.

Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач надав до суду заяву про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суду у його відсутність. Аналогічну заяву надано представницею відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.

21.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеною позовною заявою, пославшись на те, що як споживач послуг відповідача з постачання електричної енергії населенню, звільнений за законом від сплати судових витрат. У первісній позовній заяві попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які планує понести у зв`язку з розглядом справи, не наводив, обмежившись посиланням на відсутність обов`язку сплачувати судовий збір. До позовної заяви у первісній редакції договору про надання правової допомогу долучено не було.

13.01.2021 року, на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2020 року, позивач надав до суду позовну заяву у новій редакції, у якій вже вказав попередній розрахунок розміру судових витрат, які планує понести у зв`язку з розглядом справи, зазначивши, що його витрати на професійну правничу допомогу будуть становити орієнтовно 7 000 грн., з яких 3 000 грн. за складення позовної заяви та по 1000 грн. за кожне судове засідання. Оплата витрат на правову допомогу визначена умовами договору про надання правової допомоги, а докази їх понесення він надасть у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

До позовної заяви у новій редакції жодних доказів долучено не було, але серед визначених у переліку додатків до позову такий документ, як договір про надання правової допомоги відсутній.

Відповідач у відзиві на позовну заяву розрахунку розміру витрат на правову допомогу не наводив, клопотання про їх стягнення не заявляв.

Матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, що укладений позивачем із адвокатом, а також доказів надання відповідних робіт/послуг. Відсутні й докази оплати вартості робіт адвоката. У матеріалах справи міститься виключно ордер про надання правової допомоги, який як доказ надання правової допомоги у визначеному позивачем обсязі та вартості використаний за недостатністю бути не може.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В силу вимог ч. 2 ст.246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи договору про надання правової допомоги та доказів надання правової допомоги, її вартості, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі N 761/24881/16-ц (провадження N 14-57цс18).

Оскільки спірні відносини виникли з приводу дій енергопостачальної компанії, позовні вимоги ОСОБА_1 висунуті на захист прав споживачів. Отже, позивач за законом був звільнений від сплати судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що підстави для покладення судових витрат у вигляді сплати судового збору на відповідача відсутні, оскільки норма ст. 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та судові витрати за позовом особи, звільненої від сплати судових витрат, покладаються пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог на другу сторону тільки у випадку їх понесення учасником справи, а не державою.

Враховуючи те, що законні підстави покладення судових витрат у вигляді судового збору на відповідача відсутні, такі слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 270, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про скасування рішення комісії від 19.02.2020 року, оформленого протоколом з рогляду акту про порушення від 13.02.2020 року № 4945 про визначення обсягу недорахованої електричної енергії та її вартості.

Судовий збір по справі віднести на рахунок держави.

Позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Куцевол