ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3097/21

Головуючий у першій інстанції Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/183/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року (ухвалене о 08:20) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останньої на її користь майнову шкоду у розмірі 25 297 грн за пошкодження огорожі, понесені витрати на послуги експерта-спеціаліста ПП «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» в сумі 5 000 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 26.11.2020 в нічний час її сусідка - відповідачка ОСОБА_2 облила фарбою її огорожу з металопрофілю коричневого кольору довжиною близько 20 м, ковані з металу хвіртку та ворота, обшиті з знадвору металопрофілем коричневого кольору, придбані її дочкою ОСОБА_3 , внаслідок чого огорожа підлягає повній заміні.

Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою суду від 29.12.2020 відповідачку було визнано винною у спричиненні матеріальних збитків, притягнуто до адміністративної відповідальності. У вчиненні зазначеного правопорушення ОСОБА_4 вину визнала та сплатила штраф.

Відповідно до складеного ПП «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» звіту про оцінку майна від 20.05.2021 завдані позивачці матеріальні збитки оцінено в сумі 25 297 грн, витрати за надані послуги з оцінки збитків становлять 5 000 грн. Також вказаними діями відповідачки позивачці було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 297 грн майнової шкоди за пошкодження огорожі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн та по сплаті послуг ПП «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» з оцінки майна в розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, його незаконність та невідповідність фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наданий позивачкою звіт про оцінку майна не є належним та допустимим доказом, оскільки процесуальним законом передбачено як доказ лише висновок експерта.

Заявниця вказує, що поцікавившись вартістю металопрофілю, вважає, що його середня ціна становить 192 грн, а визначена оцінювачем ціна металопрофілю у розмірі 608 грн за квадратний метр є занадто завищеною та не відповідає ринковим цінам.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №640/19089/20, заявниця зазначає, що витрати на виготовлення звіту про оцінку майна не є судовими витратами, не входять до законодавчо встановленого переліку витрат, пов`язаних із розглядом справи, та не підлягають стягненню з неї.

Наголошує, що стягнувши на користь позивачки грошову компенсацію за заміну 10 цокольних плит та металопрофілю площею 38 кв.м, районний суд не вирішив питання про передачу відповідачці пошкодженого майна, яке вона може використати для своїх потреб.

За доводами заявниці, вирішуючи питання про стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди у розмірі майже 37 000 грн, районний суд не врахував її матеріального становища відповідно, не застосував ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Указує, що сторона позивача не аргументувала у чому саме полягали її душевні чи моральні страждання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що районний суд вірно встановив факт завдання відповідачкою збитків та моральної шкоди навмисним пошкодженням належного їй майна.

Зазначає, що з моменту спричинення відповідачкою шкоди і до цього часу остання не запропонувала добровільно сплатити збитки за пошкодження огорожі, чи відновити її попередній стан або замінити на таку саму річ. На сьогоднішній день огорожа знаходиться у явно виражених плямах фарби. Відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду свою вину визнала і сплатила накладений на неї штраф.

Вважає всі надані нею до суду письмові докази є достатніми та допустимими в розумінні ст. 76, 95 ЦПК України. Складений ПП «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» висновок про оцінку заподіяної майнової шкоди в розмірі 25 297 грн є законним, об`єктивним, обґрунтованим та відповідає розрахункам завданих збитків. Наголошує, що ОСОБА_2 під час розгляду справи не реалізувала своє право на подання клопотання про проведення відповідної судової експертизи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності факту пошкодження 26.11.2020 відповідачкою ОСОБА_2 паркану шляхом обливання фарбою за адресою: АДРЕСА_1 . Визначаючи розмір її відшкодування у сумі 25 297 грн, суд керувався звітом про оцінку майна, складеним ПП «Агенство по експертній оцінці майна «Дисконт-К».

Стягуючи з відповідачки на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, районний суд встановив, що факт протиправного псування майна завдав позивачці душевних страждань, які вона була змушена терпіти через погіршення естетичного вигляду огорожі; позивачка вочевидь переживала занепокоєння і розчарування та інші негативні емоції, що досягли рівня страждання, які заподіяли моральну шкоду.

З висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди апеляційний суд погоджується.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-10).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2020, справа № 740/5387/20, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн на користь держави. Судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 26.11.2020 в нічний час ОСОБА_2 облила фарбою сусідський паркан за адресою по АДРЕСА_1 . В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнала і з викладеним у протоколах погодилась (а.с. 12).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 20.05.2021, складеного ПП «Агенство по експертній оцінці майна «Дисконт-К», вартість суми збитків завданих огорожі за адресою: АДРЕСА_1 , визначена на засадах незалежної оцінки, складає 25 297 грн (а.с. 14-15, 30-46).

За проведення вказаної експертної оцінки майна позивачка сплатила 5 000 грн (а.с. 16, 29).

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на те, що обставина заподіяння матеріальної шкоди та вина відповідачки встановлена постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2020 у справі № 740/5387/20, а розмір збитків підтверджений висновком незалежного експерта-оцінювача про вартість майна, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення майнової шкоди на користь позивачки, є вірним та обґрунтованим.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону).

Суб`єктами оціночної діяльності, зокрема, є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (ст. 5, 6 Закону).

Статтею 7 Закону передбачено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна (ст. 10 Закону).

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ст. 12 Закону).

Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (далі - кваліфікаційне свідоцтво) є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна (ст. 15 Закону).

Наданий позивачкою на підтвердження заявлених до відшкодування збитків звіт про оцінку майна, а саме спірної огорожі її домогосподарства, виконаний незалежним експертом-оцінювачем ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 7344, видане Фондом державного майна України та Київським коледжем нерухомості 19.12.2009, сертифікат № 126/21 суб`єкта оціночної діяльності від 22 лютого 2021 року) (а.с. 46), є належним та допустимим письмовим доказом і відповідачкою не спростований.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачкою звіт про оцінку майна не є належним та допустимим доказом, оскільки процесуальним законом передбачено як доказ лише висновок експерта, є необґрунтованими та зводяться до невірного та довільного тлумачення норм чинного законодавства.

Як зазначалось вище, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому посилання заявниці на те, що поцікавившись вартістю металопрофілю, вона вважає, що його середня ціна становить 192 грн, а визначена оцінювачем ціна металопрофілю у розмірі 608 грн за квадратний метр є занадто завищеною та не відповідає ринковим цінам, є юридично неспроможними.

Жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень щодо визначеної вартості пошкодженого майна відповідачка ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, не надала. ОСОБА_2 не була позбавлена права заявити клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд, з врахуванням роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 та обставин даної справи, дотримався вимог розумності, справедливості, виваженості та співмірності, взяв до уваги характер і спосіб завдання моральної шкоди та правильно вирішив даний спір, стягнувши на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторона позивача не аргументувала, у чому саме полягали її душевні чи моральні страждання не є слушними, адже, як вірно зазначив районний суд, позивачка вочевидь переживала занепокоєння і розчарування та інші негативні емоції, що досягли рівня страждання, через пошкодження належного їй майна, втрату його естетичного вигляду, ці пошкодження позивач спостерігає кожного разу при вході до власного господарства і до сьогодні, що вказує на тривалість негативних емоцій, з огляду на вік позивачки на час заподіяння шкоди (71 рік) і її сприйняття і оцінки в такому віці тих зусиль, що потрібно докласти для відновлення свого майна в тому стані, яке існувало до його псування відповідачкою.

Частиною 4 статті 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи заявниці про те, що вирішуючи питання про стягнення з неї шкоди у розмірі майже 37 000 грн, районний суд не врахував її матеріального становища відповідно до ст. 1193 ЦК України, оскільки зменшення розміру відшкодування шкоди є правом, а не обов`язком суду, при цьому клопотань про врахування матеріального становища відповідачка не заявляла та відповідних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища не надавала.

Однак, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання ОСОБА_2 на те, що стягнувши на користь позивачки грошову компенсацію за заміну 10 цокольних плит та металопрофілю площею 38 кв.м, районний суд не вирішив питання про передачу їй пошкодженого майна, яке вона може використати для своїх потреб.

Так, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 передбачено, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, поза увагою суду залишилось питання про передачу особі, відповідальній за шкоду, тобто, ОСОБА_2 , пошкодженої огорожі, що складається з цегляного цоколю 10 шт. та металевого заповнення (металопрофіль) 38,0 кв.м, після відшкодування збитків останньою, як це передбачено вищезазначеним пунктом постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992.

У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання відповідачки на те, що витрати на виготовлення звіту про оцінку майна не є судовими витратами, не входять до законодавчо встановленого переліку витрат, пов`язаних із розглядом справи, та не підлягає стягненню з відповідачки, враховуючи наступне.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 139 ЦПК України регулюється питання витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Частинами 3-9 вказаної статті встановлено, що експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 п. 1, 3, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться на замовлення учасника справи (ч. 1 ст. 108 ЦПК України).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення ст. 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Таким чином ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 справа № 824/647/19-а та від 13.07.2021 справа № 640/19089/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою було надано до суду звіт про оцінку майна (висновок про вартість майна): огорожі довжиною 21,7 м/п за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20.05.2021, зроблений на замовлення ОСОБА_1 до подання її позову до суду. За виконання звіту позивачкою було сплачено 5 000 грн.

У свою чергу, відповідно до вищенаведених норм процесуального законодавства кошти, сплачені за виконання звіту про оцінку майна, не відносяться до судових витрат та чинним ЦПК України не передбачено їх відшкодування стороні на користь якої ухвалено позитивне рішення суду.

Стягнувши витрати зі сплати послуг з оцінки майна, районний суд не врахував вказані вище норми процесуального права, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн зі сплати послуг ПП «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» з оцінки майна, необхідно скасувати, відмовивши позивачці в їх стягненні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом третім наступного змісту:

«Зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 пошкоджену огорожу, що складається з цегляного цоколю - 10 шт. та металевого заповнення (металопрофіль) 38,0 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .»

Відповідно, абзаци три вісім резолютивної частини рішення вважати абзацами чотири дев`ять.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат зі сплати послуг Приватного підприємства «Агенство по експертній оцінці «Дисконт-К» з оцінки майна в розмірі 5 000 грн - скасувати.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за проведення оцінки майна у розмірі 5 000 грн - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко