Провадження №2/447/230/22
Справа №447/89/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.05.2022 Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судових засідань Данилів О.І.

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

14.01.2022р. позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею: право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ; право власності на ? частку автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та право власності на ? частку гаражу за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.01.2007р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від подружнього життя в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 01.06.2021року шлюб між сторона розірвано. В період шлюбу сторонами нажито спільне майно квартиру, автомобіль марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, та гараж в АДРЕСА_3 , гараж № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 . Правовстановлюючі документи на спільне майно оформлено на відповідача. Оскільки з відповідачем вона не досягла згоди щодо користування, розпорядження та володіння спільним майном, тому звернулася в суд за захистом своїх прав.

31.01.2022року ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання.

14.02.2022 ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву.

21.02.2022 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заперечення на відзив.

20.04.2022 ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали повністю, надавши суду пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Просили визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру, оскільки в ній проживають діти сторін по справі, а у відповідача є наявне інше житло. Додатково пояснили, що вважають все майно яке зареєстроване на ОСОБА_4 і придбане під час шлюбу спільною сумісною власністю. Просили визначити їм п`ятиденний строк для з дня отримання копії рішення для заявлення вимог про компенсацію витрат

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Павлюк В. підтримав пояснення-заперечення викладенні у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні вимог в частині визнання за ОСОБА_7 право власності на ? частку автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, 2004 року випуску, та право власності на ? частку гаражу за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки дане питання може бути вирішення в позасудовому порядку, шляхом компенсації вартості частини майна на яке претендує позивачка.

Судом встановлено:

27.01.2007року між сторона по справі був укладений шлюб, актовий запис №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4

Як вбачається із свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 , ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Як вбачається із свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 , ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 01.06.2021року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваною.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2015року, ОСОБА_9 передала, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Висновку про вартість майна, виданого 10.11.2015року ТОВ « Експерт оцінка плюс» ринкова вартість квартири становить 149000 гривень.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47673374, ОСОБА_4 являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2020 року, ОСОБА_10 передала, а ОСОБА_4 прийняв у власність гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно Висновку про вартість майна, виданого 18.12.2020року ПП «АРІАДНА» ринкова вартість гаража становить 46540 гривень.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , ОСОБА_4 являється власником автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, 2004 року випуску.

Із інформації від 23.03.2022р. наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області, вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів громадянином ОСОБА_4 , 17.01.2020 року було зареєстровано автомобіль RENAULT, модель MEGANE SCENIC, 2004 року випуску.

Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Покликання сторони позивачки на ст.70 ч.2,3 СК України як на підставу визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки стороною позивача не представлено доказів про те, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення дітей, ухиляється від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Крім цього, не обгрунтовано, чому саме збільшення частки позивачки у спільній сумісній власності має відбутися за рахунок частки відповідача у спірній квартирі, а не за рахунок частки гаражу чи іншого спільного майна.

Крім цього, суд критично оцінює заяву сторони відповідача про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_7 права власності на ? частку автомобіля та на ? частку гаражу, оскільки відповідач вважає, що питання може бути вирішення в позасудовому порядку, шляхом компенсації вартості частини майна на яке претендує позивачка. Однак вказана заява не підтвердження жодним належним та допустимим доказом, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що відповідач намагався врегулювати спір в позасудовому порядку чи вчиняв будя-які дії для вирішення цього питання.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки в судовому засіданні позивачка заявила клопотання про надання їм 5-денного строку для подачі до суду документів, щодо розміру понесених судових витрат, тому така заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в :

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на ? частку квартири за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 08.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на ? частку автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE SCENIC, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності на ? частку гаражу за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 в користь позивачки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 сплачений судовий збір в сумі 3555грн. 40коп.

Визначити позивачу ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії рішення для заявлення вимог про компенсацію витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2022

Суддя Бачун О. І.