Провадження № 22-ц/801/113/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 рокуСправа № 127/22106/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року, ухвалене суддею Гуменюком К.П., повне рішення суду складено 22 листопада 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 гривень на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.11.2016 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина дочка ОСОБА_3 .

Наразі в суді перебуває справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Відповідач не надає їй будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їх спільної дитини. Дитина проживає з матір`ю, оскільки не забезпечена власним житлом. Вона змушена орендувати квартиру для їх спільного проживання. У відповідача немає інших дітей, непрацездатних батьків чи осіб на утриманні. ОСОБА_2 володіє транспортним засобом, є власником двох земельних ділянок та займається підприємницькою діяльністю. Проблем із здоров`ям відповідач немає.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 25 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В скарзі зазначає, що суд не в повній мірі дослідив докази щодо матеріального становища відповідача. Дитина проживає з нею і вона змушена орендувати квартиру для спільного проживання, оскільки не забезпечена житлом.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Встановлено, що 11.11.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.11.2016 (а.с.10).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.11.2017 (а.с.11).

Дитина проживає разом із позивачкою, що не заперечувалося відповідачем.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3 500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1 100 гривень, тобто частково погодився з позовними вимогами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю, яка забезпечує цій дитині одне з основних її прав право на житло.

ОСОБА_2 є батьком дитини та на нього покладено обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації спільного по утриманню дитини обов`язку не досягнуто.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а визначений судом розмір аліментів для сплати відповідачем 1 500 гривень є недостатнім для утримання дочки сторін, яка проживає разом із матір`ю.

Так, відповідач, заперечуючи щодо викладених у позовній заяві обставин щодо його матеріального стану зазначив, що він дійсно здійснював підприємницьку діяльність, однак, 16.03.2021 було здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 14.01.2021, дохід ОСОБА_2 за 2020 рік склав 55 200 грн. 16.03.2021 здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с.12-14).

Відповідно до наданої ОСОБА_2 довідки Вінницького міського центру зайнятості від 12.10.2021, він з 06.10.2021 перебуває на обліку як безробітний.

Разом з цим, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом 19.08.2021, тобто ОСОБА_2 став на облік в центрі зайнятості як безробітний вже після звернення до суду із позовом (за тиждень до подачі відзиву на позовну заяву).

Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, тобто таким, що здатний забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини.

Довідки про суми виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків на підтвердження відсутності інших джерел доходу або відсутності (наявності) заощаджень від минулої підприємницької діяльності ОСОБА_2 не надав.

Доводи ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позовну заяву, щодо наявності у нього проблем із здоров`ям не беруться колегією суддів до уваги, оскільки надані ним на підтвердження цих обставин документи не свідчать про наявність обмежень щодо працевлаштування (роботи), а також понесення ним значних витрат на лікування, на що він наголошував у відзиві на позов.

Твердження ОСОБА_2 з приводу того, що земельні ділянки, про наявність яких зазначала ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі, набуті у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя не заслуговують на увагу при розгляді даної справи, оскільки не звільняють його від обов`язку щодо утримання дитини.

При цьому, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька ОСОБА_2 , так і матері ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір`ю.

ОСОБА_2 , стверджуючи про відсутність доказів, що ОСОБА_1 винаймає житло, не заперечує, що дитина проживає не з ним, а з матір`ю.

Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на позивачку по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

При цьому, апеляційний суд враховує вік дитини (4 роки) та витрати, яких вона потребує в цьому віці для належного виховання та всебічного розвитку.

Обов`язок батька, який не проживає з дитиною, сплачувати аліменти повинен спонукати батька до пошуку роботи (джерел доходу), а тому, на думку колегії суддів, прожитковий мінімум для дитини повинен забезпечити батько дитини, а решту мати, з якою проживає дитина.

У даному випадку судом залишено поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

У постанові від 20 грудня 2021 року в справі №681/15/21 Верховний Суд зазначив, що «інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини».

Ні позивач, ні суд при ухваленні рішення належним чином не обґрунтували суму аліментів, яка підлягає до стягнення на утримання малолітньої дитини. Апеляційний суд, зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, з врахуванням віку дитини та інтересів дитини (повноцінний розвиток та належне виховання), беручи до уваги визначений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (на день ухвалення оскаржуваного рішення) прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років (2 013 гривень), враховуючи особу платника аліментів, який є працездатним, фізично здоровою особою, має майно, колегія суддів приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 2 013 грн є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини та повина стягуватися з батька дитини.

Такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним та мінімально необхідним для забезпечення потреб малолітньої дитини та відповідатиме платоспроможності самого відповідача. При цьому, суд враховує рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи .

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки з 1 500 грн на 2 013 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2021 року в частині розміру аліментів, що підлягають до стягнення, змінити: визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 013 (дві тисячі тринадцять) гривень.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко