1Справа № 335/6962/21 2/335/164/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина І.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 29.01.2005 року по 26.05.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2009 році шлюб між ними було розірвано, проте через невеликий проміжок часу, а саме з 2010 року сторони відновили стосунки та почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі, що належала на праві приватної власності позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 . І з цього часу проживали у цивільному шлюбі, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

20 жовтня 2017 року позивачем було укладено з ОСОБА_4 угоду про намір купівлі-продажу квартири з метою здійснити продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 та придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 для спільного проживання однією сім`єю з відповідачем та сином.

10 листопада 2017 року сторонами було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку, за спільною згодою, зареєстрували за відповідачем по справі ОСОБА_2 .. Вказана квартира була придбана сторонами за рахунок запозичених грошей з урахуванням того, що гроші будуть повернуті після продажу позивачем своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 14 листопада 2017 року позивач здійснив продаж вказаної квартири та отримані з продажу квартири кошти були повернуті позикодавцям. Таким чином, позивач фактично сплатив кошти в рахунок купівлі квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в якій сторони проживали спільно з дати її купівлі однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За таких обставин позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.09.2017 року по 17.06.2021 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного сумісного майна.

Одночасно з пред`явленням вказаного позову позивачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина І.І., подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина І.І., про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи.

05 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина І.І. повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборонено вчиняти будь-які дії щодо її відчуження.

03 вересня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначає про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимий доказами. Так, зазначає, що позивач стверджує, що з 2010 року сторони відновили стосунки та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі, яка належала позивачу. Проте, зазначене не відповідає дійсності та не підтверджується належними доказами, оскільки після розірвання шлюбу відповідач мешкала у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідкою голови ОСББ «Соборний 153/12». Зазначає, що після розірвання шлюбу, враховуючи те, що у сторін є спільна дитина, вони підтримували дружні стосунки та періодично спілкувались. Разом з цим, факт періодичного спілкування, спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, зазначає, що доводи позивача, щодо продажу належної йому квартири та участі у придбанні спірної квартири також не підтверджуються жодними належними доказами, оскільки придбання спірної квартири здійснювалося відповідачем та за її особисті грошові кошти, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.11.2017 року, Договором №419 від 28.10.2017 року щодо обслуговування покупця нерухомості та можуть бути підтвердженні показами свідків. З приводу доводів позивача щодо реєстрації його у її квартирі та встановлення судовим рішенням факту його проживання у спірній квартирі разом з відповідачем вказала, що дійсно, за проханням позивача, надала дозвіл на його реєстрацію, за умови, що факт його реєстрації буде носити формальний характер та він не буде претендувати на спільне із відповідачем мешкання. Проте згодом останній став здійснювати фізичний та економічний вплив на неї, що змусило її звернутися із заявою до суду про видачу обмежувального припису та рішенням суду від 05.05.2021 року її заява була частково задоволена. Зазначає, що посилання у рішенні суду від 05.05.2021 року на те, що сторони мешкали разом з осені 2017 року не відповідає її заяві та поясненням, наданими під час розгляду справи.

Заперечуючи щодо факту спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідач зазначила, що вказані обставини також підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 , здійснення яких проводилося від її імені, доказами проведення ремонту у спірній квартирі, придбання меблів та будівельних матеріалів за її кошти та кошти її батьків.

З урахуванням викладено, вказує, що позивачем не доведено належними і допустими доказами факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відтак і наявність правових підстав для поділу майна.

08.09.2021 від представника позивача - адвоката Булдигіної М.С. надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначає, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін на час купівлі спірної квартири підтверджується уточненою заявою ОСОБА_2 в іншій цивільній справі №335/4256/21 у якій вона визнала факт спільного проживання з позивачем з осені 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 та був визнаний відповідачем під час надання пояснень в судовому засіданні ході розгляду цивільної справи 335/4256/21. Зазначила, що також викликає сумнівів зазначений у якості доказу відповідачем договір №419 на обслуговування покупця нерухомості від 28.10.2017 року, враховуючи те, що виходячи із змісту вказаного документу вбачається, що при його укладенні нібито з метою пошуку нерухомого майна у ньому наперед визначається конкретна квартира, що викликає сумнів у достовірності, належності та допустимості такого доказу. При цьому, посилання відповідача на квитанції про сплату житлово-комунальних послуг від її імені та квитанції про придбання меблів, ремонтних робіт жодним чином не спростовує того, що сторони вели спільний бюджет, спільного проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки. Відтак, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення не спростовують аргументів, викладених у позовній заяві. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

15.09.2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач заперечує проти доводів представника позивача щодо підтвердження факту спільного проживання сторін безпосередньо на момент купівлі спірної квартири уточненою заявою відповідача, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2021 зазначивши, що у описовій частині вказаного рішенням суду зазначено, що з осені 2017 року сторони почали проживати разом в квартирі відповідача, проте у мотивувальній та резолютивній частині рішення зазначені факти судом не встановлювались і їм не надавалась правова оцінка. Крім цього, у вказаному рішенні суду не конкретизовано у якій саме період позивач та відповідач почали проживати разом. Зазначає, що посилання представника позивача у відповіді на відзив ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимий доказами, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Булдигіна М.С. в судове засідання не з`явились, разом з цим від представника позивача - адвоката Булдигіної М.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача у якій вона зазначила про те, що позовні вимоги вони підтримують та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Щербина К.В. в судове засідання не з`явились, разом з тим від представника відповідача - адвоката Щербини К.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача за наявними у матеріалах справи доказами, у якій він просить суд у задоволені позовних вимоги відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення учасників справи та покази свідків, надані у минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 з 01.09.2017 року по 17.06.2021 року. Встановлення даного факту позивачу необхідно для вирішення спору із відповідачкою щодо права власності на квартиру, яке позивач, посилаючись на положення статті 74 СК України, вважає спільним сумісним майном.

Так, судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 29.01.2005 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції від 28 грудня 2006 року.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України від 08 грудня 2005 року.

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано 26 травня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис №136.

Судом встановлено, що 28.10.2017 між ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача, та ПП ОСОБА_6 було укладено Договору на обслуговування покупця нерухомості №419 відповідно до якого, ОСОБА_5 доручила ПП ОСОБА_6 надати інформаційні послуги з пошуку нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Договору купівлі-продажу від 10.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. за реєстраційним № 2000, ОСОБА_2 придбала квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103301077 від 10.11.2017 року за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 52,42 кв.м, житловою площею 29,49 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 14.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., за реєстраційним номером 3083 ОСОБА_1 продав належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач зазначав про те, що з 2010 року сторони відновили стосунки та стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. Також зазначив про те, що за час спільного проживання у 2017 році ними було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена квартира була придбана за гроші матері відповідача, половину з яких, після продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , позивач віддав матері відповідача.

Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що спілкувалася з позивачем, оскільки у них є спільна дитина, проте заперечувала факт проживання з ним однією сім`єю.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільного придбання у цей період спірної квартири, підтверджується наступними доказами: угодою укладеної між ним та ОСОБА_7 про намір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та договором купівлі-продажу від 14.11.2017 року про продаж позивачем належної йому на праві приватної власності квартири, довідкою про реєстрацію місця проживання позивача за адресою; АДРЕСА_2 з 23.11.2017 року, медичними документами у яких, адресою місця проживання позивача зазначено: АДРЕСА_2 , спільним відпочинком сторін, позовною заявою та відповідним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2021 року, показами свідків та фотознімками.

Разом з цим, надані позивачем копії угоди про намір купівлі-продажу та договору купівлі продажу, належної йому на праві приватної власності квартири, жодним чином не підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім`ю та його участь у придбанні спірної квартири, оскільки доказів того, що отримані позивачем грошові кошти після продажу його квартири було витрачено ним на придбання спірної квартири суду надано не було. Там паче, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана 10.11.2017, тобто ще до того, як 14.11.2017 року була продана квартира позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів того, що позивачем було повернуто половину грошових коштів за придбання квартири матері відповідача суду надано не було. Тим паче, свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю відповідача, у судовому засіданні підтвердила той факт, що спірна квартира була придбана за їх спільні з чоловіком кошти і оформлена на відповідача, а позивач жодних коштів, як до придбання так і після придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , їй не давав.

Звертаючись з цим позовом до суду позивач на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з 2010 року надав довідку Первинної організації профспілки ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь» від 14.05.2021 про придбання позивачем сімейних путівок у 2011, 2016, 2018 роках для оздоровлення дорослого і дитини у пансіонаті «Металург» зазначивши, про те, що сторони у вказаний період разом відпочивали та проводили час. Разом з цим, із вказаною довідки неможливо встановити ким саме було використано вказані путівки, при цьому сам факт придбання позивачем путівок не свідчить про проведення сторонами сумісного відпочинку та наявність відносин притаманних подружжю.

Крім того, позивач стверджує, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період підтверджується тим, що починаючи з осені 2017 він був зареєстрований за однією з відповідачем адресою у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 23.11.2017 року та медичними документами у яких місцем його проживання зазначена спірна квартира.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 не заперечувала той факт, що ОСОБА_1 за його проханням дійсно був зареєстрований у її квартирі, проте зазначила, що реєстрація місця проживання позивача у спірній квартирі мала формальний характер та фактично він за цією адресою ніколи не мешкав.

Разом з цим, суд зазначає, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц).

Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15).

Крім того, факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 712/7830/16-ц.

Стосовно фотографії зі свят та спільного відпочинку сторін, суд констатує, що наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні фотокартки не є безумовними доказами проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту у ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у спірний період, оскільки саме по собі знаходження позивача та відповідача у певній обстановці не презюмує їх проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту.

Також, з показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 наданих останніми у судових засіданнях вбачається, що усі вони підтверджують лише фак спілкування позивача і відповідача, а тому, як і фотокартки, не є безумовними доказами проживання позивача і відповідача однією сім`єю, ведення спільного господарства або наявності спільного бюджету, побуту у спірний період.

З наданих відповідачем дублікатів квитанцій вбачається, що комунальні послуги, які надавалися за адресою: АДРЕСА_2 , сплачувала відповідач ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_8 .

Доказів того, що позивач приймав участь в утриманні спірної квартири останнім суду не надано.

Судом також береться до уваги договір постачання №03/7/18/2 від 03.07.2018, договір №2799 від 22.11.2017 відповідно до яких ОСОБА_8 було замовлено та сплачено вартість металопластикових вікон, які було встановлено у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Докази надані відповідачем щодо плати за отримання освіти, лікування, придбання гаджетів, крісло-ліжка для спільної позивача та відповідача дитини, жодним чином не спростовують та не доводять фак спільного проживання позивача та відповідача, а стосуються лише виконання їх обов`язків, як батьків, щодо виховання їх спільної дитини, що не є предметом розгляду даної справи.

Також надані відповідачем чисельні заявки на переказ, відповідно до яких відповідач отримувала грошові перекази з закордону жодним чином не спростовують та не доводять фак спільного проживання позивача та відповідача.

Також суд критично оцінює доводи позивача проте що у позовній заяві поданій у справі № 335/4256/21 відповідач зазначала проте, що вона з позивачем проживала однією сім`єю та це було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2021 року у цивільній справі № 335/4256/21, оскільки предмет розгляду вказаної справи не стосувався встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вказаним рішенням не встановлювався.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена у постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17 не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Відтак зазначення в описовій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2021 року обставини, в тому числі зазначені у позовній заяві, не має преюдиціальне значення при розгляд цієї справи.

Щодо доводів позивача, проте що він ставить під сумнів існування Договору на обслуговування покупця нерухомості №419 який було укладено 28.10.2017 між ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача, та ПП ОСОБА_6 , відповідно до якого, ОСОБА_5 доручила ПП ОСОБА_6 надати інформаційні послуги з пошуку нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки у ньому вже зазначено спірну квартиру, суд зазначає наступне.

Так, суду не було надано доказів на підтвердження того, що зазначений договір у судовому порядку було визнано недійсним, позивач не просив витребувати у відповідача оригінал зазначеного договору та не ставив під сумнів факт його укладання, давність його підписання, а свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що подібні договори укладаються вже на те нерухоме майно, яке покупець має намір придбати. Оскільки вона мала намір придбати для своєї доньки саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , тому її і було зазначено у договорі.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави визнавати зазначений договір не належним та не допустимим доказом.

Суд доходить до висновку, що позивачем у судовому засіданні не доведено той факт, що він з відповідачем вів спільне господарство, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не наведено жодної з обставин, яка б свідчила про наявність у сторін будь-яких з ознак взаємовідносин притаманних подружжю, а так само наведене не встановлюється з показань свідків, оскільки вони є загальними та не конкретизують категорії відносин, що склались між сторонами.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.09.2017 по 17.06.2021, відтак вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Між тим, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, оскільки такі вимоги є похідними та ґрунтуються на позовній вимозі про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні якої, як вказано вище, судом відмовлено.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що сам позивач у судовому засіданні підтвердив той факт, що спірна квартира була придбана за гроші матері відповідача та у нього відсутні будь-які докази на підтвердження того, що після продажу власної квартири, частина коштів за придбання спірної квартири була повернута матері відповідача.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, а тому судові витрати відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 травня 2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко