Дата документу 26.05.2022 Справа № 334/5083/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/5083/19 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є. Провадження №22-ц/807/505/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 січня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі статуту та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/17-16/6715-11, згідно з умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 37 900 доларів США, строком до 11 січня 2027 року , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого фінансовий поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору.

Відповідно до умов п. 2.1 Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором нарівні з Боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредиту та штрафних санкцій.

Банк вказував, що виконав своє зобов`язання щодо надання кредиту, натомість відповідач ОСОБА_2 допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту.

Сума заболргованості станом на 02 травня 2019 року складає: 377225.83 доларів США, яка складається з: 36 981,77 доларів США- заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 52 684,61 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 287 559,45доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

03 травня 2019 року ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 надіслані вимоги щодо необхідності виконання договору, а у випадку невиконання - про дострокове стягнення сум за договором, які були залишені без виконання.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини АТ « Райффайзен Банк Аваль» просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 810,08 доларів США, яка складається з: 10 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8 810,08 доларів США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом, починаючи з 15 січня 2009 року по 15 грудня 2010 рік.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року у розмірі 18 810,08 доларів США, яка складається з: 10 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 8 810,08 доларів США - заборгованість по відсоткам за період, починаючи з 15 січня 2009 року по 15 грудня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору по 3 737,48 грн. з кожного, а всього 7 474,96 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати заочне рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року і ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення у відсутності відповідача, яка належним чином не була повідомлена про дату, час та розгляд справи, оскільки листів, судових повісток, копій позовної заяви з доданими матеріалами вона від суду не отримувала та не знала про сам факт судових засідань, у зв`язку з чим, її право на захист було порушено. Зазначає, що кредитний договір № 014/17-11/5302-05 від 20 квітня 2006 року, за яким стягнута з відповідачів заборгованість ОСОБА_2 не укладав. Вона ніколи не була поручителем по кредитному договору № 014/17-11/5302-05 від 20 квітня 2006 року. Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» має своїм правонаступником Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», як це вказано на першій сторінці рішення, а не Акціонерне товариство Комерційний Банк «Райффайзен Банк Аваль» як вказано вже в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу АТ « Райффайзен Банк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також зазначає, що під час розгляду справи 25 січня 2021 року суд першої інтанції, дослідивши письмові докази у справі, додані позивачем до позовної заяви, а саме кредитний договір № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року, розрахунок заборгованості за зазначеним кредитним договором, виписку по рахунку ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором, договір поруки № 014/17-16/6715-11/1 укладений між між Банком та ОСОБА_1 відповідно до умов якого поручитель взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року, тому дійшов правильного висновку щодо обгрунтованості позовних вимог та наявності підстав для задоволення позовної вимоги позивача до відповідачів про захист порушеного права кредитора шляхом стягнгення солідарно заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року. Проте зазначення в резолютивній частині оскаржуваного рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-11/5302-05 від 20 квітня 2006 року замість кредитного договору № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року є технічною помилкою суду, оскільки описова та мотивувальна частина рішення містить опис обставин, викладених в позовній заяві, в резолютивній частині рішення встановлено розмір заборгованості, що підлягала стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року, апелянтом не заперечується факт укладення договору поруки № 014/17-16/6715-11/1 від 12 січня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/17 -16/6715-11 від 12 січня 2007 року, розрахунок заборгованості не спростовано. Вважає, що така технічна помилка ( описка ) не може бути підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судових повісток до апеляційного суду не з`явилися, від АТ «Райффайзен Банк» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання, в якому вона просить перенести розгляд справи, яка призначена апеляційним судом на 26 травня 2022 року на іншу дату, у зв`язку з тим, що вона не може залишити дома дитину-інваліда.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в судове засідння, яке було призначено апеляційним судом на 16 березня 2022 року ОСОБА_1 вже подавала аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки поважність причини неявки учасників справи відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не встановлена, ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, наявні підстави для задоволення позову АТ « Райффайзен Банк Аваль», шляхом стягнення в солідарному порядку з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 , заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8819.08 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 8810.08 доларів США, а всього у розмірі 18810,08 доларів США. Розрахунок заборгованості проведено позивачем відповідно до умов договору. Відповідач не оспорював умови договору, вони не визнані недійсними, у зв`язку з чим підлягають виконанню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 12 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/17-16/6715-11, згідно з умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 37 900 доларів США 00 центів, строком до 11 січня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних.

Відповідно до умов п. 3.1 Кредитного договору надання кредитних коштів проводитьсмя, шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу кредитора.

Відповідно до п.5.1 Договору, позичальник зобов`язується здійснювати в касу Кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, наступного за місцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3 цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту. Здійснювати в касу Кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступаючого за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів

За умовами даного договору позичальник зобов`язувався за користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позитивного рахунку до дати погашення траншу сплачувати відсотки в розмірі 14 % річних. При порушенні строків повернення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитом та комісій, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов`язань ( а.с. 8-11).

Згідно Додатку 1 до Кредитного договору №014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року, а саме графіку надання кредиту, виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_2 отримав транш кредиту в сумі 37900 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов`язання, кредит та відсотки за ним вчасно не погашав, у зв`язку з чим станом 02 травня 2019 року за ним утворилась заборгованість в сумі 287 559,45 доларів США, яка складається з: 36 981,77 доларів США- заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 52 684,61 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 287 559,45доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 014/17-16/6715-11/1 від 12 січня 2007 року ( а.с. 12).

Відповідно до п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, нарахованих за користування кредитом відсотків та штрафних санкцій. У випадку не виконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Вимоги банку від 03 травня 2019 року, що були пред`явлені до боржника та поручителя щодо виконання зобов`язань, залишені без задоволення ( а.с. 13-17).

Водночас, АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року у розмірі 18 810,08 доларів США, яка складається з: 10 000,00 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 8 810,08 доларів США - заборгованість по відсоткам за період, починаючи з 15 січня 2009 року по 15 грудня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 12 січня 2007 року № 014/17-16/6715-11, перед його підписанням позичальник був повідомлений про всі істотні умови угоди, що і підтвердив своїм власноручним підписом на кожному його аркуші.

Апеляційним судом встановлено, що права та обов`язки сторін, як позикодавця так і позичальника, виникли на підставі укладеного між ними вищезазначеного кредитного договору, у якому закріплені всі основні умови кредитування, зокрема, розмір кредиту та відсотків за користування ним, строк дії договору, порядок погашення заборгованості, забезпечення виконання зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання, а також права та обов`язки сторін.

Погашення позичальником кредитної заборгованості протягом декількох років свідчить про те, що ним визнано умови кредитного договору та правовідносини, які виникли з банком на підставі кредитного договору № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року.

Відповідно до пункту 6. 5 кредитного договору № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний зробити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти за умови попереднього ( за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом.

Установлено, що АТ «Райффайзенк Банк Аваль» скористалося наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6. 5 кредитного договору правом та пред`явило до позичальника та поручителя вимогу про дострокове погашення зобов`язань за кредитним договором, надіславши позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 03 травня 2019 року № 114/5-152216, № 114/5-152218 , яка була направлена їм рекомендованим листом за адресою зареєстрованою місцем їхнього проживання: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вказана вимога залишилася без виконання, заборгованість за кредитним договором погашена не була.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та встановивши, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року виникла заборгованість, яка на 02 травня 2019 року в межах позовних вимог банку становить 18810 доларів США 08 центів із них: 10 000.00 доларів США борг за тілом кредиту, 8810.08 доларів США заборгованість за відсотками за період з 15 січня 2009 року по 15 грудня 2010 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення вказаної суми заборгованості солідарно з боржника та поручителя з огляду на встановлені судом обставини укладення договору на умовах, визначених у ньому, отримання грошових коштів у сумі 37900 доларів США та часткового виконання ОСОБА_2 протягом декількох років зобов`язань за кредитним договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року. Окрім того, відповідачами не було надано доказів на спростування розміру заборгованості за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач ОСОБА_2 не оскаржує заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року.

ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що підпис у кредитному договорі від № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року та в договорі поруки № 014/17-16/6715-11/1 від 12 січня 2007 року зроблений не відповідачами, судом не встановлено, що зазначений кредитний договір визнавався недійсним, а тому в силу положень частини першої статті 204 ЦК України він є правомірним та створює взаємні права та обов`язки для його сторін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не була належним чином повідомлена про дату час і місце рзгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 25 січня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судових повісток - 27 жовтня 2020 року особисто ОСОБА_1 ( а.с. 70, а.с. 73).

Описки допущені судом в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення номеру та дати кредитного договору не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і законного рішення, які можуть бути судом першої інстанції в подальшому виправленні з власної ініціативи або за заявою учасників справи відповідно до положень ст. 269 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що описова частина рішення містить опис обставин, викладених в позовній заяві, в резолютивній частині рішення встановлено розмір заборгованості, що підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року, що є письмовим доказом, доданим позивачем до позовної заяви. Апелянтом не заперечується факт укладення договору поруки № 014/17-16/6715-11/1 від 12 січня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/17-16/6715-11 від 12 січня 2007 року.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку обгрунтовано викладену ним в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішеня.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Заполріжжя від 25 січня 2021 року залишити без змін.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 31 травня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.