Справа №357/7273/20
Провадження № 2/375/177/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Чорненької О.І.,

при секретарі судового засідання Киричок В.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

свідка ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду в смт Рокитне, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності на 2/3 частки автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, що є об`єктом спільної сумісної власності. В обґрунтування позову посилається на те, що з серпня 2006 року почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_6 , який на той час був розлучений, а позивачка - вдовою.

Між ними склались притаманні для подружжя стосунки, а саме, вони спільно проживали, вели спільний побут, позивачка піклувалась про побудову сімейних відносин на засадах взаємної любові, поваги та взаєморозуміння. Виконувала всі обов`язки притаманні жінці: готувала їжу, прала, прибирала помешкання. У них був спільний бюджет. Окрім цього вона піклувалась про здоров`я чоловіка, зареєструвала обох в того ж самого сімейного лікаря. Вона також піклувалась про зовнішній вигляд чоловіка і особисто брала участь у придбанні для нього одягу.

З серпня 2006 року по грудень 2015 року вони проживали в квартирі АДРЕСА_3 , яка належала на праві спільної власності ОСОБА_6 і його колишній дружині ОСОБА_7 .

З грудня 2015 року по 31 травня 2020 року позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали в належній їй квартирі АДРЕСА_4 .

Спільний бюджет сім`ї формувався із заробітку чоловіка ОСОБА_6 та заробітної плати позивачки як медичної сестри КНП БМР Білоцерківська МЛ №1.

Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , вони придбали за спільні кошти автомобіль «HYUNDAI TUCSON», який між ними не був поділений. А після його смерті на цей транспортний засіб претендує в порядку спадкування його дочка ОСОБА_8 . Тому у позивачки виникла необхідність визнати в судовому порядку факт проживання разом з ОСОБА_6 однією сім`єю в період часу з кінця серпня 2006 року по 31 травня 2020 року та визнати право власності на 2/3 частки в спільному сумісному майні.

Зміст відзиву

Представник відповідачки ОСОБА_3 направила до суду відзив, в якому зазначила, що відповідачка вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими, викладеними без врахування всіх фактичних обставин справи, без зазначення важливих аспектів, тому з даним позовом відповідач у справі, не погоджується, вважає його протиправним, таким, що порушує її права і просить відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 .

Відповідачка 03.06.2020 звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Цвинтарної І.О. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . На підтвердження першого ступеня споріднення з померлим ОСОБА_6 відповідачем було надано копію свідоцтва про народження та копію свідоцтва про шлюб.

На підставі цієї заяви нотаріусом було відкрито та зареєстровано спадкову справу № 65913571. Спадкова маса складається із автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , та 3/300 частини квартири.

15.06.2020 ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_6 , яка періодично проживала з ним. Станом на дату подання заяви її ступінь споріднення із її батьком належним чином підтверджено не було, в офіційному шлюбі вони не перебували.

Після закінчення 6 місячного строку, згідно вимог чинного законодавства, 18.01.2021 ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

21.01.2021 нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови у видачі свідоцтва стала наявність позовної заяви від ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю із її батьком та визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON» 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Представник відповідача вказує на те, що позивачем неправомірно сформульовано позовні вимоги.

З приводу визнання права власності на спільне майно подружжя - відповідач не є належним відповідачем, оскільки в даному випадку мова йде в першу чергу про спадкове майно і спадкування за законом. Зазначає, що має право на спадкування один із подружжя після другого, за наявності зареєстрованого і не припиненого на час відкриття спадщини, шлюбу. Шлюбні відносини повинні бути зареєстровані у встановленому законом порядку. Підтвердженням реєстрації шлюбу є свідоцтво (копія актового запису про шлюб та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо відповідного актового запису) про шлюб. Не виникає право на спадкування у чоловіка після жінки або у жінки після чоловіка у разі релігійного обряду шлюбу, без реєстрації такого шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

До четвертої черги спадкоємців за законом входять особи, які проживали зі

спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Першою умовою для закликання до спадкування спадкоємців четвертої черги є проживання однією сім`єю. Відповідно до вимог статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Іншою обов`язковою умовою для виникнення права на спадкування у цьому випадку є проживання однією сім`єю не менше п`яти років.

До цієї черги можуть бути віднесені пасинок, падчерка, вітчим та мачуха, а також чоловік та жінка, які не перебувають у шлюбі між собою, але проживають однією сім`єю.

У зазначених осіб виникає право на спадкування у разі відсутності спадкоємців третьої черги. У всіх випадках факт проживання спадкоємців однією сім`єю із спадкодавцем

встановлюється судом.

Представник відповідачки вказує, що на момент подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , а також станом на дату її звернення до нотаріуса із заявою про

видачу свідоцтва про права на спадщину жодним документом ступеня споріднення

ОСОБА_1 із спадкодавцем підтверджено не було.

Позовні вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно, відповідач вважає подані не до належного відповідача, оскільки ОСОБА_6 помер, а з нею, як із спадкоємцем, відсутнє таке майно, яке відноситься до спільного майна подружжя.

У відзиві вказується, що позивачка наразі позбавлена права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , оскільки на момент смерті останнього сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є його дочка - відповідач, яка ще не прийняла спадщину та не є власником спадкового майна.

У судовому засідання представника відповідача висловила свою позицію, що встановлення факту проживання однією сім`єю можливо тільки в окремому провадження, а не в позовному провадження.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Заява надійшла до Білоцерківського районного суду Київської області 28.07.2020.

Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 02.09.2020 матеріали справи передано для розгляду за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області.

До Рокитнянського районного суду Київської області справа надійшла 19.10.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 11.01.2021 зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 25.02.2021 заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з доданими до неї додатками та судові повістки, поштовим зв`язком були надіслані відповідачеві за місцем реєстрації, що підтверджується зворотніми поштовими відправлення.

Крім того, сторони про розгляд справи повідомлялися надісланням на їх номери телефонів SMS-повідомлення про виклик до суду.

19.05.2021 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 14.07.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду на 13 годину 14.09.2021 та викликано свідків у судове засідання.

14.09.2021, 03.11.2021, 10.12.2021, 27.01.2022 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено до розгляду на 15 годину 07.04.2022.

У судове засідання з`явилися позивачка та її представник, які позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовільнити.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання у справі, відповідач у судове засідання не з`явився. Однак, у судове засідання з`явилася представник відповідача ОСОБА_3 , яка заявила клопотання про відмову від свого клопотання про виклик свідків, яке було заявлено раніше. Зазначила, що позовні вимоги відповідачка не визнає.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

На початок спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 останній був розлучений, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28.07.2006 по справі №2-4403/2006 шлюб між ним і його попередньою дружиною ОСОБА_7 було розірвано. Даний факт підтверджується випискою з рішення суду.

ОСОБА_1 на той час була вдовою, оскільки її чоловік ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 19.03.1999 виданим відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області згідно актового запису №430.

З серпня 2006 року по грудень 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_3 , яка належала на праві спільної власності ОСОБА_6 і його колишній дружині ОСОБА_7 . З грудня 2015 року по 31 травня 2020 року позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали в належній її квартирі АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Спільний бюджет сім`ї формувався із заробітку чоловіка ОСОБА_6 та заробітної плати позивачки як медичної сестри КНП БМР Білоцерківська МЛ №1, що підтверджується довідками про доходи і податки № 26, 27, 28, 29 від 19.06.2020.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 від 02.06.2020 виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На час смерті ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі не перебував.

Факт проживання разом з ОСОБА_6 однією сім`ю в період часу з кінця серпня 2006 року по 31 травня 2020 року підтверджується наступними доказами.

Довідкою «Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги» та картою виїзду екстреної медичної допомоги №378 від 30.05.2020 із яких вбачається, що на адресу місця реєстрації позивачки АДРЕСА_1 до ОСОБА_6 , який зареєстрований АДРЕСА_5 виїздила карета екстреної медичної допомоги.

Декларацією про вибір лікаря №0001-М8НН-НМ00 із якої вбачається, що пацієнт ОСОБА_6 має довірену особу для повідомлення у разі настання екстреного випадку і цією особою є ОСОБА_1 . Квитанціями на оплату комунальних послуг КП БМР ЖЕК-1 та КП БМР БЦТМ із яких вбачається, що ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_3 , яка була власністю ОСОБА_6 та його колишньої дружини.

Банківською картою «Універсальна» виданою ПриватБанком на ім`я ОСОБА_6 , якою користувалась позивачка і з даної картки вона використовувала кошти для потреб сім`ї, що вказує на факт існування спільного бюджету.

Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 оригінал якого знаходиться у позивачки на руках, із чого вбачається, що вона користується автомобілем «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_7 .

В медичній карті № 4655 стаціонарного хворого ОСОБА_6 зазначено про його госпіталізацію 30.05.2020, цього ж дня підписана від імені ОСОБА_1 інформативна відмова від виконання хірургічного втручання (операції) щодо ОСОБА_6 .

З наданих суду, фотознімків вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у близьких стосунках з ОСОБА_6 , оскільки разом проводили дозвілля, спільно приймали участь у сімейних святкуваннях. За період спільного проживання вони почергово змінили чотири автомобіля:

07.06.2011 за спільні кошти придбали автомобіль «OPEL KADETT», д.н.з. НОМЕР_8 , вартістю 146 000 грн, який був зареєстрований на ім`я позивачки. Даний факт підтверджується довідкою ТСЦ №3242 від 23.06.2020 №К-708. Факт купівлі-продажу підтверджується договором №07-06/11-1 від 07.06.2011.

Після відчуження автомобіля «OPEL KADETT» 04.02.2014 придбали автомобіль «КІА GLARUS» д.н.з. НОМЕР_9 , який був зареєстрований на ім`я позивачки. Даний факт підтверджується довідкою ТСЦ №3242 від 23.06.2020 №К-708.

Окрім «КІА GLARUS» вони придбали автомобіль «PEUGEOT», який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 . Після продажу 2-х автомобілів «PEUGEOT», який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 та «КІА GLARUS», який був зареєстрований на ім`я позивачки, вони отримали 120 000 грн.(сто двадцять тисяч гривень), придбали автомобіль «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_10 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 . Даний факт підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 . Ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_7 , становить 181 237 грн. (сто вісімдесят одна тисяча тридцять сім гривень). Даний факт підтверджується висновком експертного дослідження №102 складеного 16.07.2020 судовим експертом Петрушанко В.Ф.

Позивачка зазначає, що на придбання автомобіля «HYUNDAI TUCSON» окрім спільних коштів від 2-х проданих автомобілів «PEUGEOT» та «КІА GLARUS» вона витратила 62 453 грн (шістдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят три гривні) особистих коштів.

Вище вказані кошти отримані нею 26.06.2019 від продажу житлового будинку АДРЕСА_6 та земельної ділянки 0,2380 га. кадастровий номер: :01:031:0012 цільове призначення якої обслуговування будинку та прибудинкової території, які належали їй особисто на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 26.12.2014 Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2019.

Вказані автомобілі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбавали для спільного використання. Тому, разом проходили підготовку з 08.02.2011 по 18.04.2011 за програмою водії транспортних засобів категорії «В» в навчальному центрі «Державна служба Укравтодор». Вони навчались в одній групі і в один і той же день 18.04.2011 здали випускні екзамени. Даний факт підтверджується свідоцтвами № 534511, 534519.

У судовому засіданні було допитано свідка зі сторони позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зазначила, що була сусідкою позивачки та ОСОБА_6 в період з 2006 року по кінець 2008 року. Після переїзду за іншим місцем проживання, ОСОБА_4 періодично з`являлась до квартири, так як там залишилась проживати її дочка та продовжувала спілкуватись із сусідами. Крім того часто зустрічала їх разом біля магазинів, та також обговорювали спільно як їх життя так і життя свідка. Знає, що позивачка з ОСОБА_6 проживала постійно як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, часто ходили на ринок за продуктами. З сім`єю постійно проживала донька позивачки та періодично приїздила дочка померлого ОСОБА_6 від першого шлюбу - ОСОБА_10 . Зазначила, що для купівлі автомобіля «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_7 сім`ї не вистачало коштів, тому ОСОБА_1 докладала власні кошти отримані від продажу успадкованого нею будинку. Всі ці обставини їй відомі особисто, які вона дізналася під час спілкування з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Варто зазначити, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст.60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття.

Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України.

Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновки суду Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, матеріалами справи, заслухавши свідка, суд приходить до наступних висновків.

Так у відзиві на позовну заяву та в судовому засідання під час слухання справи по суті представник відповідачки вказує на те, що позивач, в порушення Цивільного процесуального кодесу України, звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю в позовному провадженні, натомість такі факти встановлюються тільки у окремому провадженні.

Суд не може погодитися з доводами представника відповідача, що факт проживання однією сім`єю втановлюється тільки у окремому провадженні, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 294, 295 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Такої позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України у своєму рішенні від 8 лютого 2017р. у справі № 127/16445/15-ц.

Під час встановлення у суді факту проживання однією сім`єю судом з`ясовано, що між сторонами наявний спір про право, зокрема, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснюється з метою визнання майна - автомобіяь марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності та права позички на частку у цьому майні.

З огляду на наявний спір про право, суд приходить до висновку, що позивачем вірно подано позовну заяву саме в позовному провадженні.

Також суд не може погодитися, з приводу доводів представника відповідача, що відповідач не є належним відповідачем, оскільки в даному випадку мова йде в першу чергу про спадкове майно.

Майно - автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, з приводу якого виник спір є спадковим майном для відповідачки - дочки померлого ОСОБА_6 та є спадкоємицею першої черги, а для позивачки зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що передбачає її право особистої власності на частку майна та не потребує набуття права власності в порядку спадкування.

Така позиція викладена у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін суд вважає, що ОСОБА_1 довела факт проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки це узгоджується і з наданими поясненнями свідків, і з наданими письмовими доказами, які не спростовано доводами відповідача та її представника.

Як вбачається з матеріалів справи, рухоме майно автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_7 , свідоцтво ро реєстрацію якого видано на ім`я ОСОБА_6 06.08.2019, а тому за положеннями СК України указане майно підлягає поділу як спільна сумісна власність, оскільки судом встановлено, що в період з серпня 2006 року по 31 травня 2020 року сторони проживали однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а спірний автомобіль куплено за спільні кошти. Відповідно до частини першої статті 70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд установивши, що позивачка та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, доходить висновку, що нерухоме майно, набуте ними в період з серпня 2006 року по 31 травня 2020 року, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає визнанню за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини автомобіля "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_3 , виходячи з того, що на купівлю автомобіля витрачено спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , отримані від продажу двох автомобілів в сумі 120 000 грн. та особисті кошти ОСОБА_1 отримані нею від продажу успадкованого майна в сумі 65 000 грн., а саме житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_6 . Отримані від продажу кошти були витрачені на придбання автомобіля "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_3 , ринковою вартістю 181 200 грн.

Щодо судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1208 грн та 840 грн, сплачений нею при поданні позовної заяви, що підтверджується квитанціями № та від 28.07.2020.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 365 ЦПК України, 3, 21, 57-74 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності на частку майна що є об`єктом спільної сумісної власності - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , як чоловіка та дружини з серпня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини автомобіля "Hyundai Tucson" 2.0 легковий універсал д.н.з. НОМЕР_3 , 2006 року випуску, зеленого кольору, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_11 як на частку об`єкту спільної власності з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1208 (одна тисяча двісті вісім) гривень 00 копійок, згідно з фіскальним чеком платіж № від 28 липня 2020 року та судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, згідно з фіскальним чеком платіж № від 28 липня 2020 року, оригінали яких знаходиться у матеріалах справи.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 15 квітня 2022 року.

Головуюча суддя Олена ЧОРНЕНЬКА