ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року м. Херсон

Номер провадження: 22-ц/819/83/22

Єдиний унікальний номер справи: 766/8333/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар: Плохотніченко А.В.

учасники справи:

представник позивача Проніна О.О.

відповідач ОСОБА_1 ,

представник ТОВ «ФК «Інновація» - Філатова О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рядчої Т.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Стадник Інна Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», про визнання недійсним договору дарування, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У травні 2020 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 26.07.1986 року по 13.12.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 .

На підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 18.05.2006 року по справі № 2-2826/06 визнано за ОСОБА_1 право власності на підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . За час шлюбу за рахунок коштів подружжя у період з 2006 по 2008 рік було істотно поліпшено технічний стан та проведено капітальний ремонт зазначеного підвального приміщення. Вказує, що листом від 17.02.2020 року, направленого на адресу ОСОБА_1 , вона попросила забезпечити доступ до приміщення та надати від нього ключі, а також у нотаріальному порядку вирішити питання про поділ майна подружжя щодо цього приміщення. 06.03.2020 року вона отримала лист від ОСОБА_1 від 28.02.2020 року, в якому він її повідомив про неможливість поділу підвального приміщення у зв`язку із його відчуженням ОСОБА_3 за договором дарування від 11.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. Після цього вона направила на адресу ОСОБА_3 лист від 04.05.2020 року з проханням направити копію договору дарування, провести незалежну оцінку та сплатити компенсацію 50% ринкової вартості підвального приміщення на її користь, проте ОСОБА_3 відповів відмовою.

Посилаючись на те, що письмової згоди, як дружина власника приміщення, на його відчуження за договором дарування ОСОБА_3 вона не давала, просила поновити їй строк позовної давності для подання даної позовної заяви, який пропущено з поважних причин; визнати недійсним договір дарування від 11.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. за р. № 1044, за яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю та здійснити поділ майна подружжя, визнавши право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частці кожному на підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати, пов`язані з розглядом справи стягнути з відповідачів на її користь.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 11.03.2008 року, за яким ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано спільною сумісною власністю та здійснено поділ майна подружжя, шляхом визнання право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частки кожному на підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що при укладенні оскаржуваного договору, в порушення вимог ст.65 СК України, не було отримано згоду іншого з подружжя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду ТОВ «ФК «Інновація» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначають про те, що банку та наступним кредиторам не було відомо про те, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі на момент укладення договору дарування, так як ні з паспорту даного факту дізнатись не можливо та і сам ОСОБА_1 стверджував, що не одружений. Також зазначають про те, що підвальне приміщення на підставі рішення суду належало саме ОСОБА_1 на праві власності і не є спільною власністю, як вважає позивачка. Крім того, ТОВ «ФК «ІННОВАЦІЯ» вважає, що подачею даного позову позивач та відповідачі намагаються уникнути виконання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, так як визнання договору дарування недійсним буде мати наслідком недійсності договору іпотеки, а можливість звернути стягнення на предмет іпотеки це єдиний спосіб здійснити погашення заборгованості за кредитним договором, так як в добровільному порядку рішення суду не виконане.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник позивача адвокат Проніна О.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обґрунтоване, без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

26.07.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом ЗАГС м. Херсона, актовий запис № 657 від 26.07.1986 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_5 .

13.12.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_2 , виданим відділом ДРАЦС Суворовського РУЮ у м. Херсоні, актовий запис № 162 від 13.12.2011.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 18.05.2006 року по справі № 2-2826/06 відповідно до ст.ст. 1, 10 п.п. 1, 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визнано за ОСОБА_1 право власності на підвальне приміщення загальною площею 95,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

11.03.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування підвального приміщення загальною площею 95,4 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В., та зареєстрований в реєстрі №1044.

22.10.2008 року між АБ «Факторіал-банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №57-840зн/49/08, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 40000,00 дол. США. Для забезпечення зобов`язання про кредитному договору було укладено наступні договори забезпечення: - договір поруки №57-840зн/49/08 від 22.10.2008 року, укладений між АБ «Факторіал-банк» та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором; - іпотечний договір №58-840зн/49/08-ІД-55, укладений між АБ «Факторіал-банк» та ОСОБА_3 , посвідчений 22.10.2008 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Задніпряною А.І., та зареєстрований в реєстрі за №3871, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме підвальне приміщення площею 95,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 57 СК України в редакції, що діяла на момент набуття права власності на підвальне приміщення, визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Перелік майна є вичерпним.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до положень частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Обов`язок отримання згоди від іншого з подружжя у разі розпорядження спільним майном передбачений й положеннями частини першої статті 65 СК України.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, щодо зміни власника іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки впливає на можливість реалізації прав іпотекодержателя, наприклад, виконання уже ухваленого на його користь рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення підвалу було передане новим власником ОСОБА_3 в іпотеку АБ «Факторіал-Банк» на забезпечення кредитного договору, укладеного з Банком другим відповідачем ОСОБА_1 , батьком іпотекодавця. ТОВ «ФК «Інновація» є правонаступником АБ «Факторіал-Банк», а отже іпотекодержателем спірного майна та її було залучено до участі у справі третьою особою.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 28.11.2011 року із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у сумі 384 367, 10 грн., яка боржниками не сплачена.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Пред`явивши позов про визнання спірного договору дарування недійсним та про поділ спільного майна подружжя, не зазначивши при цьому, що спірне майно є предметом іпотеки, про що позивачці було достовірно відомо, оскільки раніше вона подавала позовну заяву до цих же відповідачів, а також до Банку, але тільки із вимогою про визнання недійсним договору дарування, яка була їй повернута судом (а.с.275), та не притягнувши особу, права якої порушуються, у якості відповідача в справі, позивачка зазначала, що приміщення підвалу належить до спільної сумісної власності подружжя, її з ОСОБА_1 і вона має право на частину цього майна, проте поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржниками або виконання судового рішення про стягнення боргу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц зазначено, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц зроблено висновок про те, що ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно. Посилання апеляційного суду на те, що права банку незалученням до участі у справі не порушені, оскільки згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону регулює абсолютно інші правовідносини, а саме ті, які стосуються спадкування та правонаступництва. У випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжя або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно в період первинного придбання майна.

У справі, яка переглядається, знаючи про ухвалене судове рішення про стягнення боргу і перебування спірного майна в іпотеці, відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та про поділ майна подружжя, тому такий поділ, який фактично направлений на невиконання боржником кредитних зобов`язань, порушує права та інтереси третьої особи і свідчить про очевидну недобросовісність та зловживання сторонами своїми правами стосовно кредитора, за відсутності спору між собою.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на правові позиції Верховного Суду при вирішенні справ з подібними правовідносинами та вирішив долю майна, що знаходиться в іпотеці, присудивши його 1/2 частину одному з подружжя ОСОБА_2 , яка не є боржником у виконавчому провадженні, колегія суддів приходить до висновку про скасування такого рішення суду та відмову в позові про визнання договору недійсним та про поділ майна подружжя в обраний позивачкою спосіб і зазначає, що позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення з іншого з подружжя компенсації 1/2 частини вартості спільного сумісного майна.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 310/4679/18 , від 16 вересня 2020 року у справі № 686/4808/19-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 621/676/17.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав оцінку всім обставинам справи, не врахував настання певних факторів та ризиків, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовної заяви.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інновація" задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко