г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/659/22
Номер провадження 2/213/907/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/659/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що під час роботи на підприємстві відповідача внаслідок тривалої дії факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця підпадав під вплив факторів важкості праці, внаслідок чого він отримав хронічне професійне захворювання, яке було встановлено актом форми П-4 від 15.07.2017.

29 квітня 2013 року висновком МСЕК йому встановлено 25% втрати професійної працездатності. При переогляді 08.02.2022 встановлено ступін втрати працездатності у розмірі 60% та 3 групу інвалідності безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди. Змінився його спосіб та якість життя, постійно відчуває біль у грудях, спині та колінах, у шиї і зап`ясті відчуває недостатність рухливості, змушений постійно перебувати на стаціонарному лікуванні. Також відчуває психологічний дискомфорт, не може приділяти належну увагу родині, внаслідок втрати працездатності не має можливості в повній мірі матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї.

У зв`язку із чим, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 214500,00 грн.

Представник відповідача надав відзив на позов. Вказує, що на момент складення Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач працював у відповідача 4 роки 10 міс. Під час роботи на їх підприємстві у позивача мало місце загострення стану здоров`я, яке було ушкоджено за час його попередньої роботи на інших підприємствах під дією шкідливих факторів. Як видно із наданих позивачем медичних документів, задовго до працевлаштування на ТОВ «Промспецбуд» він відчував біль у хребті та лікувався з приводу люмбалгії. Вина відповідача у виникненні професійне захворювання позивача не встановлена та не доведена. Позивач був ознайомлений та не заперечував проти умов праці на підприємстві відповідача, які були створені для нього. За період роботи позивач неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні з приводу болі в спині, однак продовжував працювати, з роботи не звільнявся, розраховуючи на пільги, що передбачені професією та усвідомлюючи причинно-наслідковий зв`язок між обраною професією і погіршенням стану здоров`я. Підприємством щорічно здійснюється фінансування на виконання заходів з охорони здоров`я та безпеки праці працівників. Вважають, що відсутні умови для притягнення відповідача до відповідальності за нібито нанесені моральні страждання позивачу. Також вважають, що зазначена позивачем сума моральної шкоди є значно завищеною, стягнення якої не буде ані розумним, ані справедливим, ані співмірним. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.05.2022 відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження з позовними матеріалами.

19.05.2022 надійшов відзив на позов.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Позивач з 01.04.2011 року працював в ТОВ «Промспецбуд» покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів на дільниці ремонтно-будівельного управлінні №1, з 01.02.2016 переведений в ремонтно-будівельне управління №1 сторожем.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 червня 2017 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача: радикулопатія попереково-крижова (L.5, S1), переважно справа та шийна (с5, С6, С7) білатерально з помірно вираженими статико- динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня). Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 25.04.2017.

Відповідно до п.12 Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 37 років 11 місяців, з яких в цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 14 років 3 місяці. Професійне хронічне захворювання позивача виникло за таких обставин: працюючи покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів на дільниці ремонтно-будівельного управлінні №1 ТОВ «Промспецбуд» Чорнорот С.М. з 01.04.2011 по 01.02.2016 виконував комплекс підготовчих робіт по ремонту покрівель, та внаслідок тривалої дії факторів виробничого середовища на організм працівника, через недосконалість робочого місця підпадав під вплив факторів важкості праці, показники котрих перевищували гігієнічні нормативи.

Як зазначено в п. 16 Акту позивач раніше працював: покрівельником рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів РБЦ ПАТ «Інгулецький ГЗК» (01.11.2001-07.09.2005; 26.11.2008- 30.10.2009); бетонярем ремонтно-будівельного цеху ПАТ «Інгулецький ГЗК» (07.09.2005 - 26.11.2008); покрівельником по рулонним покрівлям та покрівлям із штучних матеріалів РБУ ЗАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» (01.11.2009 31.12.2010); покрівельником по рулонним покрівлям та покрівлям із штучних матеріалів РБУ ТОВ «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ ПРОМБУД-4» (01.01.2011 31.03.2011).

Відповідно до п.17 Акту причинами професійного захворювання позивача визнано: маса підіймання та переміщення вантажу 30 кг при СН до 30 кг; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 84410 кг/с при СН 70000кг/с; робоча поза: перебування у вимушеній позі 19,8% при СН до 10%; нахили тулуба 189 разів при СН до 100 разів.

Позивач був ознайомлений з умовами праці в ТОВ «Промспецбуд» та отримував спецодяг і спецвзуття, що підтверджується відповідно листом ознайомлення з Картою умов праці по професії покрівельника та особовою картою позивача.

При первинному огляді МСЕК від 26.09.2017 позивачу ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності.

ОСОБА_1 з приводу професійних захворювань періодично проходив стаціонарне лікування в медичних закладах. Із виписок-епікрізів видно, що біль у хребті турбує позивача з 2005 року. Профзахворювання встановлено з 25.04.2017.

Медичними висновками ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.01.2019 та від 16.12.2021 уточнювався діагноз хронічного професійного захворювання позивача.

При переогляді 08.02.2022 Медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % та 3 групу інвалідності з 31.01.2022 безстроково. Протипоказано важка праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої 26.09.2017 року 25%, встановленої 08.02.2022 року - 60 % та 3 групи інвалідності.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення звичайного способу життя та вимагають від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка та вина в завданні моральної шкоди, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями; динаміку встановлення ступеню втрати профзахворювання, яка збільшилась з 25% до 60% втрати професійної працездатності; обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

Також суд враховує вину підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання, наявність шкідливих умов праці, загальну тривалість стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, яка становила 14 років 3 місяці, з яких тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ТОВ «Промспецбуд» - 4 роки 10 місяців, що мала місце перед встановленням професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 60 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Що стосується вимог позивача про те, що моральна шкода має бути стягнута на без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У зв`язку з вищевикладеним та оскільки сума відшкодування моральної шкоди на користь позивача перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2022 року, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 60 000 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 154 500 гривень слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини вимог в розмірі 154 500 ( сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот) гривень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» в дохід держави судовий збір у сумі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд», місцезнаходження: вул. Рудна, 47/35, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.

Суддя В.В. Мазуренко