Справа № 489/2514/17
Провадження № 22-ц/812/177/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участі представника заявника - Константиновської Н.П. ,

представника ДВС - Щербатюка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рум`янцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, за заявою ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи заяву вказував, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12 червня 2010 року у розмірі 278 602 грн. звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки - Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий, номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 24 жовтня 2007 року, шляхом передачі транспортного засобу у власність ОСОБА_3 . У задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором позики - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2786 грн. 00 коп.

Ленінським районним судом м. Миколаєва ОСОБА_3 видано виконавчий лист, який подано до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Заводський відділ ДВС у м. Миколаєві) для примусового виконання та постановою державного виконавця від 26 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60152353.

На підставі постанов державного виконавця у виконавчому провадженні № 60152353, з нього стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 27860 грн.20 коп. та суму витрат виконавчого провадження у розмірі 131 грн.00 коп.

Крім того, вищевказаний транспортний засіб передано ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця від 03 лютого 2020 року виконавче провадження № 60152353 закінчено у зв`язку з повним виконанням.

Проте, постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, вказане заочне рішення скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості відмовлено.

Оскільки за вищевказаним заочним рішенням, яке скасовано з нього стягнуто грошові кошти на користь держави та позивачеві передане належне йому рухоме майно, заявник просив допустити поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року по справі № 489/2514/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

В порядку повороту виконання судового рішення, предмет застави транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 24 жовтня 2007 року, передати власнику ОСОБА_2 ; стягнути з Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві на користь ОСОБА_2 стягнуту суму виконавчого збору у розмірі 27860 грн. 20 коп. та суму витрат виконавчого провадження у сумі 131 грн. 00 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості - задоволено частково.

Допущено поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року по справі № 489/2514/17 (провадження № 2/489/228/18) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

У порядку повороту виконання судового рішення, предмет застави транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 24 жовтня 2007 року, передати власнику ОСОБА_2 ; стягнуто з Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві на користь ОСОБА_2 стягнуту суму виконавчого збору у розмірі 27860 грн. 20 коп.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення в частині стягнення з Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві на користь ОСОБА_2 раніше стягнуту суму витрат виконавчого провадження у розмірі 131 грн. 00 коп. - відмовлено.

Обґрунтовуючи підстави часткового задоволення заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ст.444 ЦПК України поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Відповідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Посилаючись на те, що до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року, з нього стягнуто в примусовому порядку виконавчий збір у розмірі 27860 грн.20 коп., постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року скасовано та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет застави відмовлено, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимога заявника про повернення суми виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві суми витрат виконавчого провадження у розмірі 131 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що з постанов державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві від 26 вересня 2019 року та 23 грудня 2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, вбачається, що в ході виконавчого провадження здійснено витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення, які стягнуто з боржника ОСОБА_2 у вищевказаному розмірі.

Із матеріалів заяви вбачається, що старшим державним виконавцем були здійснені витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, яке на той час набрало законної сили.

Доказів того, що заявник звертався до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зупинення здійснення виконавчий дій до розгляду апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року, суду не надано.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення суми виконавчого збору у розмірі 27860 грн. 20 коп., особа, яка не брала участі у справі - Заводський відділ ДВС у м. Миколаєві подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що оскаржувана ухвала в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому просили про її скасування в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Заводський відділ ДВС у м. Миколаєві не заперечуючи обставин стягнення з ОСОБА_2 у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду у відповідності до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого збору у розмірі 27860 грн.20 коп., між тим вказав, що за приписами частини 1 цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Зважаючи на приписи ст.444 ЦПК України, можна дійти висновку, що поворот виконання рішення необхідно розглядати як повернення особою, на користь якої відбулося виконання у подальшому скасованого (зміненого) рішення, всього, що було на її користь виконано, тій особі, якою було здійснено таке виконання. Тобто, обсягом повернення за результатом повороту виконання рішення є тільки те (майно, кошти), що було стягнуто або передано за рішенням суду.

У свою чергу стягнутий з ОСОБА_2 виконавчий збір у сумі 27860 грн.20 коп. не є коштами, які отримані на виконання судового рішення, а тому не можуть повертатися у порядку повороту виконання рішення, а їх повернення передбачено у порядку встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Більш того, Заводський відділ ДВС у м. Миколаєві не був залучений до розгляду справи, жодних відомостей про такий розгляд не отримував, відомості у підсистемі «Електронний суд» для відділу ДВС не відображаються.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_2 -адвокат Константиновська Н.П. просила відмовити у задоволені апеляційної скарги, оскільки відсутні обмеження щодо повернення сум виконавчого збору в силу ст.445 ЦПК України.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву не скористалися.

У суді апеляційної інстанції представник Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Константиновська Н.П. апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силу ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12 червня 2010 року у розмірі 278 602 гривен звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб марки - Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 24 жовтня 2007 року, шляхом передачі транспортного засобу у власність ОСОБА_3 . У задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за договором позики відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2786 грн. 00 коп.( т.1 а.с.44-46).

05 грудня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по вищевказаній справі.

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м.Миколаєві Опята Ю.Ю. від 26 вересня 2019 року, відкрито виконавче провадження № 60152353 з примусового виконання виконавчого листа № 489/2514/17 про звернення стягнення на предмет застави транспортний засіб марки - Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого 24 жовтня 2007 року, шляхом передачі транспортного засобу у власність ОСОБА_3 ( т.1 а.с.218).

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Опята Ю.Ю. від 26 вересня 2019 року, стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 27860 грн.20 коп.( т.1 а.с.219).

Наступними постановами старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Опята Ю.Ю. від 26 вересня 2019 року та від 23 грудня 2019 року, стягнуто з боржника ОСОБА_2 витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 131 грн. 00 коп.( т.1 а.с.220,221).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що на підставі постанови старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві про арешт коштів боржника, з його коштів утримано 28060 грн.20 коп. (а.с. 226 - 229).

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м.Миколаєві Опята Ю.Ю. від 23 січня 2020 року, у зв`язку з тим, що на рахунок Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві надійшли кошти, стягнуті з боржника, необхідні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, припинено чинність арешту коштів боржника, що знаходиться на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Ощадбанк» накладеного постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 26 листопада 2019 року, що належить боржнику ОСОБА_2 ( т.1 а.с.224).

Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у м.Миколаєві Опята Ю.Ю. від 03 лютого 2020 року, у зв`язку з тим, що 09 жовтня 2019 року транспортний засіб марки - Mersedes-Benz, модель - 416 CDI, сірий номер НОМЕР_1 передано ОСОБА_3 ; витрати виконавчого провадження та виконавчий збір боржником сплачено в повному обсязі, закінчено виконавче провадження № 60152353 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним та фактичним виконанням виконавчого документа ( т.1 а.с.225).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет застави ( т.1 а.с.190- 192).

Відповідно до ч. 1ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення, він відмовляє в позові повністю.

За змістом ч.ч.1-3 ст.444 ЦПК України, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, нелажне від того, в якому порядку( апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У відповідності до ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі.

Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суд м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року в частині стягнення із Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві грошових коштів у розмірі 27860 грн. 20 коп., суд першої інстанції не врахував, що стягнута у процесі виконання рішення суду виконавчий збір не є коштами, які були стягнуті за рішення суду, яке скасовано за наслідками апеляційного перегляду, а тому вони не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.

Так, згідно з вимогами частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» відноситься до коштів виконавчого провадження (п.1 ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Питання про стягнення з боржника виконавчого збору вирішується відповідною постановою державного виконавця (ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»), а не рішенням суду.

Таким чином, стягнутий в процесі виконання рішення суду виконавчий збір не є тими грошовими коштами, які були стягнуті з боржника за рішенням суду, скасованим за наслідками апеляційного перегляду, а є коштами виконавчого провадження, які не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.

Подібний за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі №296/7644/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Тому, стягнення із Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві грошових коштів, які були відраховані державним виконавцем в межах виконавчого провадження та перераховані не на рахунок стягувача, а на спеціальні рахунки органу державної виконавчої служби не можуть бути повернуті боржнику при повороті виконання скасованого судового рішення у порядку, передбаченому ст.444 ЦПК України.

За приписами частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною другою вказаної вище статті встановлено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Мається на увазі те, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, свобод, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цієї особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі, а й її процесуальні права, що витікають зі сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником та учасниками справи до уваги не приймається.

Як вбачається із змісту ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2021 року, в оскаржуваній частині судом за наслідками вирішення заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду стягнуто із Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві суму виконавчого збору у розмірі 27860 грн. 20 коп.

Отже, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі вирішив питання про права та обов`язки вказаного відділу ДВС, який не був залучений до участі у справі, що свідчить про порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції, визначаючи розмір коштів, які в порядку повороту виконання рішення суду підлягають поверненню боржнику, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував положення статті 444 ЦПК України та ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог заявника щодо повернення суми стягнутого з нього виконавчого збору у розмірі 27860 грн. 20 коп., тому ухвала суду першої інстанції про поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2021 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 із Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві виконавчого збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

З огляду на таке, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві про те, що ухвала суду в оскаржуваній частині, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції учасниками справи не оскаржувалась, а тому не була предмет апеляційного перегляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За приписами ч.7 ст.444 ЦПК України за подання заяви про поворот виконання судовий збір не справляється, проте такий справляється за подання апеляційної скарги на ухвалу суду за результати розгляду такої заяви (п/п 9 п.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві та скасування ухвали в оскаржуваній частині, то сплачений цим відділом ДВС судовий збір у сумі 2270 грн. за подачу апеляційної скарги в силу положень ст.141 ЦПК України, підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)- задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення із Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 виконавчого збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2018 року шляхом стягнення із Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_2 раніше стягнуту суму виконавчого збору у розмірі 27860 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 20 коп. відмовити.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.