Справа № 464/5573/21
пр.№ 2/464/28/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Борачка М.В.,

секретар судового засідання Мерза Д.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, -

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд до Сихівського районного суду міста Львова надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 із вимогами про визнання недійсною ухвали Ленінського районного народного суду м. Львова від 26.04.1984; звільнення приміщення будинку по АДРЕСА_1 із незаконного володіння відповідача; здійснення поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 ; стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 27950,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 151850,00 грн.

Ухвалою суду від 09.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

27.09.2021, до відкриття провадження у справі, позивач подав до суду заяву про відкликання позовної вимоги про стягнення із відповідача матеріальної шкоди у розмірі 151850,00 грн.

Ухвалою від 28.09.2021 суд повернув позовну заяву в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою від 28.09.2021 суд відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання недійсною ухвали Ленінського районного суду м. Львова від 26.04.1984.

Ухвалою від 28.09.2021 суд прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 25.10.2021.

Ухвалою від 19.10.2021 суд постановив підготовче судове засідання, яке призначено на 25.10.2021, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 25.10.2021 суд постановив підготовче судове засідання, яке призначено на 19.11.2021, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 01.12.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, постановлено витребувати у Обласного КП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» оригінали матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 29.12.2021 суд постановив підготовче судове засідання, яке призначено на 10.01.2022, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 10.01.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 01.02.2022.

Ухвалою від 10.01.2022 суд постановив судове засідання, яке призначено на 01.02.2022, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 01.02.2022 суд постановив судове засідання, яке призначено на 09.02.2022, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 22.02.2022 суд постановив судове засідання, яке призначено на 02.03.2022, проводити у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 11.05.2022 суд постановив судове засідання, яке призначено на 19.05.2022, проводити у режимі відеоконференції.

У судове засідання призначене на 19.05.2022 позивач з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання призначене на 19.05.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частина цього житлового будинку належить сину позивача - відповідачу ОСОБА_2 , який у ній проживає.

Станом на момент подання заяви позивач проживав у орендованій квартирі, яка знаходиться у Чернігівській області. У зв`язку із відсутністю іншого власного житла, позивач звернувся до відповідача, повідомивши його про те, що планує переїхати жити у будинок АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що відповідач у відповідь на це сказав, що він та його дружина не хочуть бачити його у своєму домі.

У зв`язку із цим, керуючись ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 182, ч. 1 ст. 387, ст. 391, ст. 392 ЦК України позивач просить негайно звільнити приміщення у будинку по АДРЕСА_1 із незаконного володіння відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ухвалу Ленінського районного народного суду м. Львова від 26.04.1984, якою було затверджено мирову угоду між позивачем та ОСОБА_3 про добровільний поділ будинковолодіння і земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до І (першого) варіанту, запропонованого експертизою. Як зазначає позивач, у згаданій ухвалі було неправильно відтворено І (перший) варіант поділу будинковолодіння, оскільки у ній відсутній запис про «замурування міжкімнатних дверей», який містився у експертизі.

З огляду на це, позивач просить здійснити реальний поділ будинку, а саме: відповідачу ОСОБА_2 замурувати міжкімнатні двері: із приміщення під літерою 1-1 (коридор) замурувати двері до приміщень під літерою 1:2 (до кухні), під літерою 1:3 (до зали); замурувати двері із приміщення під літерою 1:4 (спальня) до приміщення під літерою 1:3 (зала).

Окрім цього, позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 27950,00 грн., покликаючись на те, що він змушений «скитатися по чужих хуторах, без уваги і допомоги», оскільки відповідач не впускає його до будинку на АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що Ѕ цього будинку на праві власності належить позивачу і саме він його колись збудував.

У ході розгляду справи, у судових засіданнях 09.02.2022 та 19.05.2022 позивач повідомив про те, що він є власником Ѕ будинку на АДРЕСА_1 . Реальний поділ спірного будинку, на переконання позивача, можна здійснити шляхом замурування дверей. У спірному будинку зареєстрований та проживає відповідач. Позивач вказав, що він декілька разів телефонував відповідачу та повідомляв, що хоче вселитися у належну йому частину спірного будинку, на що останній відповів, що його дружина не хоче, щоб позивач проживав разом із ними. До спірного будинку на АДРЕСА_1 позивач не приїжджав, востаннє був там 34 роки тому. Останні два роки позивач просив відповідача приїхати за ним для того, щоб допомогти йому перевезти речі та переїхати у спірну квартиру.

Аргументи відповідача.

Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), не скористався та не подав до суду відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 09.02.2022 відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідач вказав, що він є власником Ѕ частини спірного будинку АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті матері, та у якій на даний момент проживає разом із дружиною та дітьми.

Відповідач посилається на те, що заперечень щодо приїзду батька до спірної квартири у нього немає, перешкод у користуванні спірним будинком він не чинить. Під час телефонної розмови із позивачем, яка стосувалась вселення останнього до спірного будинку, відповідач жодних заперечень не висловлював, а лише промовчав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного народного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ будинковолодіння і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із Висновком технічної експертизи від 28.10.1983 у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо розподілу домоволодіння, проведеної експертом Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації Лучка Ю.П., було визначено вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 ; запропоновано два варіанти реального поділу домоволодіння із повною ізоляцією між співвласниками та поділу земельної ділянки у відповідності до варіантів поділу домоволодіння. Згідно із І варіантом в житловому будинку слід провести наступні переобладнання: двері між приміщеннями 1-3 і 1-4, 1-1 і 1-3, 1-1 і 1-2 замурувати; двері між приміщеннями 1-2 і 1-3 пробити; першому співвласнику обладнати вхід у свою частину житлового будинку зі сторони приміщення 1-2 і узгодити із районним архітектором. Згідно із ІІ варіантом запропоновано: двері між приміщеннями 1-1 і 1-3, 1-4 і 1-5 замурувати; другому співвласнику обладнати вхід зі сторони приміщення 1-4 і узгодити із районним архітектором.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №87 від 15.02.1984 Народний суд району листом №10926/ІІ-г звернувся до виконкому із проханням надати висновок про можливість розділу будинковолодіння по АДРЕСА_1 , згідно представлених варіантів. Рішенням дозволено здійснити розділ будинку згідно І варіанту, запропонованого на основі висновку міжвідомчої комісії при райвиконкомі /пр. 3 пар. 6 від 16.01.1984.

Ухвалою Ленінського районного народного суду м. Львова від 26.04.1984 було затверджено мирову угоду між позивачем та ОСОБА_3 про добровільний поділ будинковолодіння і земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до І (першого) варіанту, запропонованого експертизою. Встановлено строк виконання ухвали до 01.07.1984.

Згідно із Реєстраційним посвідченням від 22.08.1984, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного управління комунального господарства, Ѕ житлового будинку (домоволодіння) по АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення Народного суду Ленінського району м. Львова від 26.04.1984 в реєстрову книгу за №7306.

Ѕ частину спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 успадкував після смерті матері ОСОБА_3 відповідач, що сторонами не заперечується.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У даній справі позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що відповідач своїми діями перешкоджає реалізації його прав щодо будинку, частка у якому належить йому на праві власності, а також про поділ спірного будинку.

В свою чергу, відповідач заперечує проти заявленого позову, оскільки жодних перешкод щодо користування спірним нерухомим майном він не чинить.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 380 ЦК України одним із об`єктів права власності є житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №309/2477/16-ц).

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.10.2020 по справі №309/828/17 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Перешкоди у користуванні майном повинні проявлятися у реальних діях, які об`єктивно зумовлюють неможливість або складнощі у користуванні.

У даній справі єдиною перешкодою у користуванні будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку посилається позивач, є відмова відповідача забезпечити його переїзд із місця його фактичного проживання до спірного будинку, а також слова про те, що жінка останнього заперечує проти такого переїзду.

З цього приводу, суд зазначає, що відповідні висловлювання відповідача не можуть трактуватися як перешкода у користуванні житлом, оскільки вони не свідчать про вчинення останнім реальних дій, які б об`єктивно зумовлювали неможливість або складнощі у користуванні спірним будинком. Окрім цього, вони не відповідають критеріям визначеним ст. 77, 78, 79 ЦПК України, а тому не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Суд звертає увагу також і на те, що позивачем не вчинялось жодних дій щодо реалізації своїх прав власника спірного будинку, оскільки згідно із його твердженнями, він не приїжджав у спірний будинок протягом останніх 34 років; повідомивши відповідача про свій намір вселитися у спірний будинок, ним не було вчинено жодних активних дій щодо реалізації такого наміру.

Зважаючи на викладене вище, а також враховуючи те, що жодних доказів, які б підтверджували позицію позивача, до суду подано не було, суд доходить висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та наявність підстав для відмови у їх задоволенні.

Що стосується позовної вимоги про здійснення поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 , то суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).

Частиною 1 ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ним.

Позивач вважає, що у даній справі наявні підстави для поділу домоволодіння та пропонує наступний варіант поділу домоволодіння: відповідачу замурувати міжкімнатні двері: із приміщення під літерою 1-1 (коридор) замурувати двері до приміщень під літерою 1:2 (до кухні), під літерою 1:3 (до зали); замурувати двері із приміщення під літерою 1:4 (спальня) до приміщення під літерою 1:3 (зала).

Відповідний варіант поділу спірного житлового будинку сформульований позивачем самостійно та частково збігається із варіантом поділу, який запропонований у наявному в матеріалах справи Висновку технічної експертизи від 28.10.1983.

Слід зазначити, що у спірних правовідносинах вирішення питання щодо можливих варіантів поділу житлового будинку потребує спеціальних знань і має бути підтверджене висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно із п. 5.1. Наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» основними завданнями будівельно-технічної експертизи є , зокрема визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (надалі Інструкція №55). Згадана Інструкція №55 обов`язкова до застосування суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутній відповідний висновок судової експертизи, у суду відсутня можливість встановити наявність підстав щодо поділу домоволодіння.

При цьому, слід вказати, що згаданий вище Висновок технічної експертизи від 28.10.1983 у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по розподілу домоволодіння, проведений експертом Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації Лучка Ю.П., на переконання суду, не може братися до уваги як достовірний, належний та допустимий доказ.

Відповідно до вимог п. 2.4. Інструкції №55 поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Зважаючи на те, що із моменту проведення експертизи у 1983 році спеціальне законодавство, яке врегульовує порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, як і будівельні норми, неодноразово змінювалося, то результати викладені у Висновку технічної експертизи від 28.10.1983 втратили свою актуальність та, відповідно, потребують перегляду шляхом проведення нового експертного дослідження із застосуванням та дотриманням сучасних будівельних обмежень, норм та вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки у судовому процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усієї доказової бази для вирішення спору між сторонами, в тому числі ініціювання проведення експертизи, покладається законом на зацікавлену сторону, а у даній справі проведення технічної експертизи позивачем ініційовано не було, суд відмовляє у задоволенні позову у частині вимоги про поділ житлового будинку.

У даній справі, позивач, покликаючись на ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, також стверджує, що йому було заподіяно моральної шкоди, оскільки відповідач не впускає його у власне помешкання, він живе у приниженні честі і гідності, у душевних переживаннях, внаслідок чого за період із червня 2020 року його десять разів забирала швидка медична допомога на стаціонарне лікування.

Як встановлено ч. 1 ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Судом констатовано відсутність доказів, які б підтверджували, що відповідач створював перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, що виключає можливість кваліфікації поведінки відповідача як протиправної, а відтак підстава для відшкодування моральної шкоди відсутня. З цього випливає, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, як похідна від вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 316, 317, 358, 367, 380, 391 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 27 травня 2022 року.

Головуючий Борачок М.В.