Справа №601/2658/21
Провадження № 2/601/82/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Мочальської В.М.,

з участю секретаря Домінської І.В.,

представника позивача адвоката Булави О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третя особа: служба у справах дітей Кременецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін.

У жовтні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він є головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі, його невістка та внук зареєстровані в житловому будинку, однак за місцем своєї реєстрації з липня 2015 року по даний час не проживають. Факт реєстрації відповідачів в житловому будинку порушує його право на вільне розпорядження належним йому майном.

Представник позивача адвокат Булава О.П. в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про день час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Кременецької міської ради в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.11.2021 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.01.2022 від позивачки надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи, оскільки нею не отримана копія позовної заяви. Просить справу відкласти для можливості написання відзиву.

21.01.2022 від відповідачки ОСОБА_2 , яка разом з тим представляє інтереси відповідача - малолітнього ОСОБА_3 та є його законним представником надійшов відзив, в якому вона просить відмовити позивачу в позові за безпідставністю позовних вимог. Зазначає, що її чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється сином позивача, є власником частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки був членом колгоспного двору. Станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на частину будинку він не втратив. Відповідачі з ОСОБА_4 на день смерті були зареєстровані за вищевказаною адресою, відмови від прийняття спадщини у встановлений законом строк до відповідних органів не подавали, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. На даний час триває процес оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 його сином, а в даному випадку відповідачем ОСОБА_3 .. До спадкової маси і в тому числі належить частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 в якому на даний час вони зареєстровані.

02.02.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Булави О.П. в якому він зазначає, що доводи відповідача не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами.

Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.12.1988, виданого на підставі рішення виконкому Кременецької районної ради народних депутатів № 355 вбачається, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований повул. АДРЕСА_2 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_1 .

З витягу № 1190 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 1190/10-11 від 08.11.2021, виданого відділом державної реєстрації Кременецької міської ради вбачається, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_1 з 20.03.1996 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 09.07.2013.

З довідки про склад сім`ї № 10/10-11/6-1 від 15.06.2021, виданої виконавчим комітетом Кременецької міської ради вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане 04.06.2021 Кременецьким ВД (Івано-Франківськ) на день смерті та постійно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки № 24/02-14 від 20.01.2022, виданої приватним нотаріусом Михайловою Г.В. вбачається, що за заявою від 21.06.2021 ОСОБА_3 була заведена спадкова №24/2021 після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , документи на спадкове майно знаходяться в процесі виготовлення.

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.09.2021, який складений депутатом Кременецької міської ради, вбачається, що за вищевказаною адресою відповідачі не проживають з 2015, але прописані.

Таким чином, встановлено, що позивач порушив спір з приводу користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , який регулюються житловим законодавством.

Оцінка суду.

Згідно із вимогами до ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову з наступних міркувань.

Право членів сім`ї власника житла на користування житлом визначені ст. 405 ЦК України.

З акту від 07.09.2021 року, складеного депутатом Кременецької міської ради Ковальчуком Я.С. слідує, що відповідачі не проживають з 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, даний акт не містить інформації про те, з яких причин відповідачі не проживають в зазначеному будинку. А отже, вказаний документ не може вважатись належним, достовірним та достатнім доказом в розумінні ст.76, 79, 80 ЦПК України, обгрунтованості вимог позивача.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав незалежно від місця проживання власника та місця знаходження майна.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Проте, позивач факту відсутності відповідачів понад встановлені строки саме без поважних причин не довів.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР в редакції (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч.2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-12 був введений в дію Закон України «Про власність».

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником спірного житлового будинку, оскільки житловий будинок належав до колгоспного двору, де окрім самого позивача його членом був син позивача ОСОБА_4 .. Відповідачі тривалий час проживали у спірному будинку, у тому числі із дозволу попереднього співвласника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є дружиною, а ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька, оскільки на момент смерті останнього були зареєстровані разом із спадкодавцем, іншого житла відповідачі не мають, що дає підстави вважати, що відповідачі мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірне майно є їх єдиним житлом у розумінні статті 8 Конвенції.

Відповідачі не є такими, що самоправно вселились до спірного жилого приміщення.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі вступили у спадкування частини спірного будинку у бувшому колгоспному дворі, а відтак у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вимогою визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Булава Олександр Петрович, місцезнаходження: вул. Б. Харчука, 2 «а», м. Кременець.

Відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Кременецької міської ради.

Повний текст рішення складено 26 травня 2022 року.

Головуюча