КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/736/2022
П О С Т А Н О ВА

Іменем України

21 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Петренко Н.О. в м. Київ 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, зменшивши позовні вимоги в березні 2021 року, просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 69413,32 грн., пеню за 888 днів прострочення у сумі 42026,22 грн., збитки від інфляції за 888 днів прострочення у розмірі 10438,84 грн., 3 % річних за 888 днів прострочення у сумі 5066 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування збитків у розмірі 252,02 грн., покласти на відповідачів судові витрати у вигляді судового збору та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 09 травня 2017 року о 16:40 на Кільцевій дорозі в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Шкода під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за полісом АЕ/9770653, розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100000 грн. За наданими позивачем документами страховик без узгодження ним розміру страхового відшкодування з позивачем перерахував страхове відшкодування 29 червня 2018 року в розмірі 30586,68 грн., з яким позивач категорично не погоджується. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля «Форд» на день його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді становить 187306,75 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та втрати товарної вартості на день пригоди становить 191584,36 грн., ринкова вартість автомобіля «Форд» після пошкодження становить 87054,73 грн. Таким чином, вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу як власнику транспортного засобу «Форд», складає 100252,02 грн., що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Отже, доплаті страхового відшкодування з боку ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» підлягає 69413,32 грн., що становить різницю між страховою сумою за полісом (100000 грн.) та виплаченим відшкодуванням 30586,68 грн., а решта 252,02 грн. підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_2 . Крім того, відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а також позивач має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки висновком судової експертизи підтверджено факт несплати страховиком страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем розраховано штрафні санкції з дня відкриття провадження в даній справі - з 09 жовтня 2018 року по 15 березня 2021 року, тобто на день уточнення позовних вимог.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 69413,32 грн., пеню в розмірі 42026,22 грн., збитки від інфляції у розмірі 10438,84 грн., 3 % річних у розмірі 5066 грн., а всього 126944,38 грн., та судові витрати: судовий збір в розмірі 1269,44 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1015,20 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування збитків у розмірі 252,02 грн.

Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що висновок експерта від 08 лютого 2021 року безпідставно прийнятий судом як беззаперечний доказ, який не може бути покладений в основу розрахунків, оскільки на ст. 6 висновку експерт зазначає, що за копіями матеріалів та фотозображень на CD-диску встановити повну та об`єктивну характеристику отриманих пошкоджень неможливо; на ст. 7 висновку судовим експертом Землюком В.В. не було зафіксовано вірно його комплектність, укомплектованість, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна; незрозуміло, на яких підставах експерт Новоселецький В.В. посилається на обмеження експерта Землюка В.В. та на яких підставах було залучено експерта Землюка В.В. для проведення дослідження; на ст. 11 висновку експерт зазначає, що за результатами огляду, що проводились 09 травня 2017 року, оцінювачем ОСОБА_5 та 13 травня 2017 року оцінювачем ОСОБА_6 , встановлено, що на автомобілі присутні деформації без пошкодження ЛФП; експерт Новоселецький В.В. не врахував Дз - 0 %, чим штучно завищено ринкову вартість транспортного засобу; крім того, наявність інформації про деформацію складових частин є підставою для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу на підставі п.п. б) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159); на ст. 17 - 18 висновку експерт всупереч Методики приймає значення коефіцієнта фізичного зносу Ез-0,0 % та визначає втрату товарної вартості (ВТВ), відповідно до розрахунків ВТВ = 7429,24 грн.; висновки експерта про врахування ВТВ замість розрахунку коефіцієнта фізичного зносу призвело до завищення вартості матеріального збитку, експертом шляхом штучних коригувань було визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та ВТВ більша за ринкову вартість КТЗ станом до ДТП; на ст. 19 висновку експерт Новоселицький В.В. зазначає таким чином, вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus ES 350 реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на дату ДТП, яка сталася 09 травня 2017 року, склала 100252,02 грн., хоча об`єктом дослідження є транспортний засіб Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 .

Наголошував, що в судовому засіданні відповідачем було заявлено клопотання про виклик експерта для надання пояснень щодо складеного ним висновку, але судом зазначене клопотання було залишене без задоволення і прийнято висновок експерта без належного його дослідження.

Заперечував проти стягнення пені та штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які є безпідставними та незаконними, оскільки відповідачем заявлено про застосування спеціальної позовної давності, на що судом першої інстанції не звернуто увагу та всупереч матеріальним та процесуальним нормам стягнуто штрафні санкції за період з 09 жовтня 2018 року по 15 березня 2020 року, що складає 888 днів. Оскільки відповідачем заявлялось про застосування спеціального строку позовної давності, розрахунок штрафних санкцій мав бути здійснений за 365 днів в період з 22 вересня 2017 року по 22 вересня 2018 року.

Посилався на положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає наявність вини страховика в простроченні виплати страхового відшкодування і встановлює строки для здійснення виплати страхового відшкодування, а саме 90 днів з дня отримання заяви особи, яка має право на отримання відшкодування. Оскільки заява про страхове відшкодування була отримана ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» 23 червня 2017 року, строк, визначений законом, закінчувався 21 вересня 2017 року, а страховик здійснив виплату страхового відшкодування 29 червня 2017 року. Страхова компанія не мала та не має боргу перед позивачем, оскільки в даному випадку судом розглядається спір про визначення розміру належного страхового відшкодування. Оскільки вимоги позивача є спірними та розглядаються в судовому порядку, вони не є узгодженими, а тому не є заборгованістю, і тільки після набрання чинності судовим рішенням можуть вважатися заборгованістю. Тому правових підстав для розрахунку пені, інфляційних втрат та 3 % річних також немає.

Крім того, судом всупереч ст. 141 ЦПК України не розподілено судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що фактично представник відповідача вважає висновок експерта від 08 лютого 2021 року складеним з наявністю недоліків, однак будь-яких доказів допущення помилок у розрахунках висновку експерта від 08 лютого 2021 року відповідач не надає, а лише висловлює власні припущення, не володіючи спеціальними знаннями. 07 жовтня 2021 року під час розгляду справи по суті представник ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» заявив клопотання про виклик експерта в судове засідання, однак жодних доказів поважності причин пропуску заявлення такого клопотання на стадії підготовчого провадження до суду не подав, тому головуючим суддею правомірно відмовлено у клопотанні представника відповідача про виклик експерта.

Посилався на правові висновки Верховного Суду, згідно яких у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, вказував, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами в справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Наголошував, що оскільки відповідач в судовому засіданні не підтримував власного клопотання про застосування позовної давності, судом першої інстанції зазначене клопотання не було прийнято до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 5 т. 1).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в справі № 759/7271/17 встановлено, що ОСОБА_2 , 09 травня 2017 року приблизно о 16:40, керуючи автомобілем Scoda д.н.з. НОМЕР_3 по Кільцевій дорозі в м. Києві при перестроюванні не надала дорогу автомобілю Ford д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, внаслідок чого сталось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, своїми діями ОСОБА_2 порушила п. 2.3 б, 10.3 Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 9 т. 1).

Станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09 травня 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», поліс № АЕ/9770653 (а. с. 10 т. 1).

Згідно полісу № АЕ/9770653, страхова сума (ліміт відповідальності) ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн. (а. с. 81 т. 1).

23 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з заявою про виплату страхового відшкодування, вказавши, що орієнтовний розмір шкоди складає 80000 грн. (а. с. 82 т. 1).

На а. с. 83 - 103 т. 1 знаходиться копія звіту № 130 від 26 червня 2017 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 , згідно якого вартість матеріального збитку становить 30586,68 грн. На а. с. 87 т. 1 зазначено, що визначення вартості матеріального збитку проводилось шляхом зовнішнього візуального огляду, проведеного експертом; комплектація відповідає даним виробника (комплектація вказана в протоколі огляду), ТЗ укомплектований, одометр справний, додаткового обладнання не встановлено, наявність ознак відновлювального ремонту не встановлена.

На а. с. 104 - 105 т. 1 знаходиться копія протоколу огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 та представником ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» без участі власника автомобіля ОСОБА_1 .

На а. с. 106 т. 1 знаходиться копія страхового акту № ГО-7114/ЦО від 27 червня 2017 року, згідно якого до виплати на користь ОСОБА_1 підлягає 30586,68 грн.

29 червня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 30586,68 грн. (а. с. 11 т. 1).

18 серпня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 складено висновок щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ОСОБА_1 , в розмірі 230860,78 грн. (а. с. 12 - 23 т. 1).

18 серпня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 складено висновок щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 181076,88 грн., ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень становить 49783,90 грн. (а. с. 24 - 27 т. 1).

На а. с. 221 - 237 т. 1 знаходиться висновок експерта № СЕ-19/111-20/52309-АВ від 08 лютого 2021 року, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 до дорожньо-транспортної пригоди 09 травня 2017 року становить 187306,75 грн., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 187306,75 грн., ринкова вартість автомобіля Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 одразу після дорожньо-транспортної пригоди 09 травня 2017 року становить 87054,73 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем Scoda д.н.з. НОМЕР_3 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в справі № 759/7271/17 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, ним надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 837/05-17 від 18 серпня 2017 року та звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень № 837/05-17/1 від 18 серпня 2017 року.

Крім того, за клопотанням позивача в справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, висновком якої від 08 лютого 2021 року № СЕ-19/111-20/52309-АВ визначено, що ринкова вартість автомобіля Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 становить 187306,75 грн., а одразу після дорожньо-транспортної пригоди - 87054,73 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та втрати товарної вартості автомобіля на день пригоди становить 191584,36 грн. (а. с. 228 т. 1).

Встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що оскільки витрати на ремонт транспортного засобу Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 191584,36 грн. перевищують його вартість в післяаварійному стані, яка становить 87054,73 грн., і автомобіль вважається фізично знищеним, відтак ОСОБА_1 мала бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100252,02 грн., однак розмір отриманого ним від ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» страхового відшкодування складає лише 30586,68 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» в межах страхової суми (ліміту відповідальності) за полісом № АЕ/9770653 підлягає стягненню 69413,32 грн., а з відповідача ОСОБА_2 , винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди 100252,02 грн. та страховим відшкодуванням 100000 грн., що дорівнює 252,02 грн.

Заперечуючи проти стягнення страхового відшкодування, призначеного судом, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що висновки суду першої інстанції здійснено на підставі висновку експерта від 08 лютого 2021 року № СЕ-19/111-20/52309-АВ, який, згідно доводів ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», складений з недоліками і невідповідностями.

Оцінюючи зауваження апеляційної скарги, що на ст. 6 висновку експерт зазначає, що за копіями матеріалів та фотозображень на СD-диску встановити повну та об`єктивну характеристику отриманих пошкоджень неможливо, апеляційний суд враховує, що відповідачем застереження експерта наведене без повного контексту, оскільки в подальшому експерт пояснює, що на підставі дослідження матеріалів цивільної справи та фотозображень пошкодженого транспортного засобу встановлено, що досліджуваний автомобіль в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження правої та лівої частини кузова, та наводить деталізований перелік цих пошкоджень.

Натомість відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, з якими з цих пошкоджень він не погоджується, а отже в цій частині доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Апеляційний суд відхиляє зауваження ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», що експерт на ст. 7 висновку посилається на обмеження щодо достовірності дослідження експерта Землюка В.В. за невідомих підстав залучення експерта Землюка В.В. для проведення дослідження, а на ст. 19 висновку - що вартість відновлювального автомобіля Lexus ES 350 становить 100252,02 грн., хоча об`єктом дослідження є транспортний засіб Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки, з огляду на те зміст висновку експерта від 08 лютого 2021 року № СЕ-19/111-20/52309-АВ, зазначені в апеляційній скарзі невідповідності є очевидними описками і не впливають на суть висновку експерта Новоселецького В.В. , яким досліджувався транспортний засіб Ford Tourneo Connect д.н.з. НОМЕР_1 та наявні в матеріалах справи звіти, складені суб`єктами оціночної діяльності ОСОБА_6 (на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес») і ОСОБА_5 (на замовлення ОСОБА_1 ).

Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги, що за результатами огляду, проведеного 09 травня 2017 року оцінювачем ОСОБА_5 та 13 травня 2017 року оцінювачем ОСОБА_6 , якими встановлено, що на автомобілі присутні деформації без пошкодження лакофарбового покриття (ЛФП), чого експертом Новоселецьким В.В. не враховано і визначено значення проценту додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості колісного транспортного засобу Дз = 0, чим, на думку відповідача, штучно завищено ринкову вартість транспортного засобу.

Так, експертом у висновку від 08 лютого 2021 року № СЕ-19/111-20/52309-АВ наведено пояснення, що деформації без пошкодження ЛФП наведені без зазначення, які саме деталі кузова деформовані та відсутні фотозображення, які підтверджують ці пошкодження, а позивачем у позові вказано, що транспортний засіб до дорожньо-транспортної пригоди був в ідеальному стані, а отже не мав пошкоджень, тому процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ (Дз) дорівнює нулю.

Апеляційний суд також враховує, що у звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 26 червня 2017 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» у дослідницькій частині зазначається, що наявність ознак відновлювального ремонту не встановлена (а. с. 87 т. 1), відтак є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про необхідність застосування п.п. б) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Не підтверджуються будь-якими доказами, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що експертом шляхом штучних коригувань визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та втрати товарної вартості більшою за ринкову вартість колісно-транспортного засобу станом до дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінюючи зауваження апеляційної скарги щодо висновку експерта 08 лютого 2021 року № СЕ-19/111-20/52309-АВ в цілому, апеляційний суд враховує, що будь-яких доказів допущення помилок у розрахунку висновку експерта відповідач не надає і не спростовує розміру збитків, завданих позивачу, які встановлено у цьому висновку, а лише висловлює власні припущення, не маючи при цьому спеціальних знань у відповідній сфері.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом прийнято висновок експерта без належного його дослідження і без виклику експерта в судове засідання для надання пояснень, про що ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» заявлялося клопотання, яке судом було залишено без задоволення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що після повернення матеріалів справи з висновком експерта до суду першої інстанції ухвалою від 17 лютого 2021 року було поновлено провадження в справі і призначено підготовче засідання на 17 травня 2021 року (а. с. 239 т. 1).

17 травня 2021 року до засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» Кузьменков М.М. ознайомився з матеріалами справи (а. с. 3 т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 07 жовтня 2021 року (а. с. 9 т. 2).

16 липня 2021 року від відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» надійшло пояснення щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог (а. с. 14 т. 2), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, будь-яких клопотань ним при цьому не заявлялось.

Лише 07 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про оголошення перерви в судовому засіданні для виклику експерта для надання ним пояснень стосовно складеного висновку, при цьому відповідач не просив поновити йому строк для заявлення зазначеного клопотання (а. с. 22 т. 2).

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про виклик експерта в зв`язку з пропуском встановленого законом процесуального строку для подання відповідного клопотання, про поновлення якого відповідачем клопотань заявлено не було.

Крім того, оскільки страховик не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь відповідача пеню в розмірі 42026,22 грн. на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», збитки від інфляції в розмірі 10438,84 грн. та 3 % річних в розмірі 5066 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування, виконаного відповідачем не в повному обсязі, за період з 09 жовтня 2018 року по 15 березня 2021 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, оскільки представником відповідача вказаний розрахунок не спростовано як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування спеціального річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, виходячи із аналізу наведених вимог закону, застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені обмежує право кредитора розміром пені останнім роком, який передував подачі позову.

Оскільки в даному випадку позов подано 04 жовтня 2018 року засобами поштового зв`язку, а вимога про стягнення пені заявлена позивачем ОСОБА_1 за період з 09 жовтня 2018 року по 15 березня 2021 року, тобто після звернення до суду з позовом, така вимога заявлена ним в межах позовної давності, відтак суд першої інстанції правомірно залишив заяву ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про сплив позовної давності без задоволення.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виплати пені, передбачених п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки в даному випадку розглядається спір про визначення розміру належного страхового відшкодування, а відтак страхова компанія не мала та не має боргу перед позивачем за вимогами, які є неузгодженими та не вважаються заборгованістю.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зобов`язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем було виконане, проте не в повному обсязі, враховуючи, що ОСОБА_1 зазначалася орієнтовна сума збитків в заяві про виплату страхового відшкодування в розмірі 80000 грн. (а. с. 82 т. 1), а страховиком до закінчення 90-денного строку з дня отримання цієї заяви, встановленого п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено страхове відшкодування лише в розмірі 30586,68 грн., який ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з потерпілою особою не погоджено.

При цьому апеляційним судом враховуються правові висновки Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 761/6406/16-ц (провадження № 61-34162св18), в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки страховик належним чином не виконав зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі (а саме, виплатив його не в повному обсязі), у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних, інфляційні втрати та пеня згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з розміром судових витрат, які суд стягнув одноособово з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача в розмірі 1269,44 грн. судового збору та 1015,20 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягуючи на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 відшкодування збитків в розмірі 252,02 грн., що становить 2 % позовних вимог, а з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» 126944,38 грн., що становить 98 % позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно поклав судові витрати лише на одного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес».

З викладених вище підстав апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, а саме з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача підлягає стягненню 2280,07 грн., а з ОСОБА_2 - 4,57 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про стягнення з відповідачів на користь позивача 126944,38 грн. недоплаченого страхового відшкодування та 252,02 грн. збитків, разом із тим, висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат здійснено з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі, а відтак перерозподілу судових витрат, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції, відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (м. Київ вул. Велика Васильківська 72 ) судові витрати в розмірі 2280,07 грн., з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 ) 4,57 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.