ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м.Суми

Справа №592/16491/18

Номер провадження 22-ц/816/393/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року в складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй самовільно зайняту частину земельної ділянки, площею 0,0029 га, кадастровий номер :07:004:0026, розташовану по АДРЕСА_1 , незаконно приєднану до земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки до стану, придатного для її використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель та споруд.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1 від 08.04.2014 року, є власником земельної ділянки загальною площею 0,0589 га, кадастровий номер :07:004:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана земельна ділянка має спільну межу із ділянкою, належною ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час встановлення в натурі меж належної їй земельної ділянки з`ясувалося, що відповідач у 2016 році під час проведення будівельних робіт самостійно зайняла частину земельної ділянки, належної їй, площею 0,0029 га, на якій звела цегляну огорожу на фундаменті та інші капітальні споруди. Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджено під час позапланової перевірки, проведеної Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю СМР у період часу з 26.05.2017 року по 01.06.2017 року. За результатом перевірки складено акт, протокол про адміністративне правопорушення та припис про усунення порушень законодавства і припинення будівельних робіт.

Посилаючись на те, що дії відповідача ОСОБА_2 щодо самовільного зайняття земельної ділянки порушують її права, як власника нерухомого майна, просила її позов задовольнити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0029 га з кадастровим номером :07:004:0026, розташовану на території Сумської міської ради Сумської області в АДРЕСА_4 , самовільно приєднану до земельної ділянки за АДРЕСА_2 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено додаткове судове рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 7101 грн 85 коп, що включають: 1/2 частину сплаченого судового збору в розмірі 711 грн 85 коп, 1/2 частину витрат за проведення топографо-геодезичних робіт, що становить 800 грн 00 коп, 1/2 частину сплачених коштів за проведення земельно-технічної експертизи - 3140 грн 00 коп, 1/2 частину витрат за надання професійної правничої допомоги - 2450 грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 була зобов`язана виконати умови припису № 47 від 01.06.2017 року, а саме: знести всі наявні на належній позивачу земельній ділянці самовільно збудовані споруди, але не виконала їх, тому була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення вимог містобудівного законодавства. Зазначає, що можливість перебудови та усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, ст. 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Посилаючись на зазначене, вважає, що суд повинен задовольнити її позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки до стану, придатного для її використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель та споруд.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сергеєвої С.А., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0589 га, кадастровий номер :07:004:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 26-30, том 1).

Власником суміжної земельної ділянки, кадастровий номер :07:004:0071, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 22.11.2016 року, є ОСОБА_2 (а.с. 82-87, том 1).

Власником земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :07:004:0023, по АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 (а.с. 69, том 1).

Під час встановлення ДП «Сумигеодезкартографія» в натурі меж земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , з`ясувалося, що ОСОБА_2 у 2016 році під час проведення будівельних робіт самостійно зайняла частину земельної ділянки, кадастровий номер :07:004:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,0029 га, на якій звела цегляну огорожу на фундаменті та інші капітальні споруди (а.с. 20-24, том 1).

Як вбачається з Акту № 47 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.06.2017 року, перевіркою встановлено, що на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 і № НОМЕР_2 на території домоволодіння АДРЕСА_2 проведено будівельні роботи з реконструкції навісу під господарську будівлю (сарай) та будівництво будівлі душу без будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що дає підстави вважати дані об`єкти самочинним будівництвом (а.с. 8-9, 38, том 1).

На підставі виявлених порушень, управлінням державного архітектурно-будівельного контролю винесено ОСОБА_2 припис № 47 від 01.06.2017 року, в якому зазначено про вимогу усунути порушення містобудівного законодавства, зазначені в Акті перевірки № 47 від 01 червня 2017 року у термін до 31 серпня 2017 року (а.с. 10, том 1).

З відповіді ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 27.09.2018 року встановлено, що межі земельної ділянки АДРЕСА_4 згідно раніше розробленої документації із землеустрою не співпадають з межами фактичної ділянки. Фактична площа ділянки практично не змінилася, але фактичні межі змістилися, як зі сторони ділянки № НОМЕР_3 (зменшилися), так і зі сторони ділянки АДРЕСА_3 (а.с. 39, том 1).

Згідно з листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР від 08.10.2018 року, при встановлені меж земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , в натурі (на місцевості) спеціалістами ДП «Сумигеодезкартографія» було встановлено, що частина земельної ділянки, кадастровий номер :07:004:0026, площею 0,0029 га, самовільна зайнята власником домоволодіння АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 (а.с. 40, том 1).

Відповідно до Висновку експерта № 45 за результатом проведення земельної-технічної експертизи від 02.03.2020 року, фактичне розташування паркану (огорожі) та стіни споруди (навіс), що знаходяться на межі між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , на підставі даних плану фактичного використання земельних ділянок АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , станом на 27.01.2020 року, не відповідає межам, визначеним у технічних документаціях із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :07:004:0071, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та по АДРЕСА_4 , кадастровий номер :07:004:0026, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Невідповідність меж земельних ділянок відображені у Додатку №1 жовтим кольором, де контури земельної ділянки АДРЕСА_2 (фактичне розташування паркану (огорожі) та стіни споруди (навіс)) виходить за межі своєї території на суміжну земельну ділянку АДРЕСА_4 , межі якої визначено у технічній документації із землеустрою площею 48,66 кв.м.

Лінійні розміри та конфігурація ділянки по АДРЕСА_2 , розроблені у технічній документації із землеустрою ФОП ОСОБА_4 в 2016 році, не співпадають із розмірами, зазначеними у державному акті, що посвідчує право власності на земельну ділянку серія І-СМ № 030749 від 03.12.1999 року (а.с. 6-31, том 2).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки, самовільно приєднану до своєї земельної ділянки, до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель і споруд, мотивоване тим, що така вимога є передчасною та неспівмірною, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Наявність акту перевірки і припису ДАБК СМР № 47 від 01.06.2017 року про необхідність усунення ОСОБА_2 порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил не може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усунути його наслідки.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

За змістом ст. 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Способи захисту прав на землю встановлені в ч. 3 ст. 152 ЗК України:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

г) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач є власником земельної ділянки і має право нею користуватись за цільовим призначенням. Однак, на його земельній ділянці розташовані споруди, які їй не належать, зведені відповідачем самочинно, тим самим його право користування земельними ділянками обмежене.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 у 2016 році під час проведення будівельних робіт самостійно зайняла частину земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,0029 га, на якій звела цегляну огорожу на фундаменті та інші капітальні споруди (а.с. 20-24, том №1).

З матеріалів справи вбачається, що на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 і № НОМЕР_2 на території домоволодіння АДРЕСА_2 будівельні роботи з реконструкції навісу під господарську будівлю (сарай) та будівництво будівлі душу було проведено відповідачем ОСОБА_2 без будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, тому ці об`єкти є самочинним будівництвом (а.с. 8-9, 38, том 1).

Факт самовільного зайняття частини земельної ділянки, площею 0,0029 га, кадастровий номер :07:004:0026, по АДРЕСА_4 , належної ОСОБА_1 , шляхом зведення паркану (огорожі) та стіни споруди (навісу), що виходить за межі належної гр. ОСОБА_2 території по АДРЕСА_2 , на суміжну частину ділянки, підтверджено і іншими наявними у справі матеріалами, зокрема, листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР від 08.10.2018 року (а.с. 40, том 1) та Висновком експерта № 45 за результатом проведення земельної-технічної експертизи від 02.03.2020 року (а.с. 6-31, том 1).

Під час розгляду справи суд першої інстанції правильно встановив, що права ОСОБА_1 , як власника нерухомості, порушені і підлягають захисту у спосіб, визначений ч. 1 ст. 212 ЗК України, шляхом повернення частини самовільно зайнятої частини земельної ділянки власнику.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки, самовільно приєднану до своєї земельної ділянки, до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель і споруд вважаючи її передчасною та неспівмірною.

Проте, такий висновок суду є помилковим.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 здійснила будівельні роботи з реконструкції навісу під господарську будівлю (сарай) та будівництво будівлі душу без документів, що дають право на це, а саме: без будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Це означає, що у спірних правовідносинах має місце той вид самочинного будівництва, для якого Цивільний кодекс України не встановлює правила, що знесенню передує рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Тобто, ч. 7 ст. 376 ЦК України спірні правовідносини не регулює.

Натомість, для висновку про задоволення позову у цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконав вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що предметом спору у цій справі є фактичне порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 внаслідок знаходження майна відповідача на її земельній ділянці. Розташування будь-яких споруд, огорожі тощо за межами належної особі земельної ділянки є порушенням прав інших осіб, тому задоволення лише частини позовних вимог і відмова у знесенні самочинно збудованих будівель і споруд не захистить належним чином порушені права позивача.

Крім того, суд першої інстанції зосередився на відсутності підстав для знесення самочинно збудованих споруд відповідача, розташованих на земельній ділянці позивача, відповідно до ст. 376 ЦК України з огляду на те, що позивачем не використано всі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та не звернув уваги, що позивачем наводились також інші підстави, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, зокрема, ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 95, 152 ЗК України, і не надав їм належної правової оцінки.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0029 га з кадастровим номером :07:004:0026, розташовану в АДРЕСА_1 до стану, придатного для її використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель та споруд, в тому числі цегляної огорожі, теплиці, сараю для домашньої птиці та недобудованої будівлі з керамічної цегли.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з повним задоволенням позову ОСОБА_1 підлягають перерозподілу судові витрати, які стягнуті судом першої інстанції в додатковому рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року, яке необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 14189 грн 60 коп, що включають: 1409,60 грн судового збору (704,80 грн +704,80 грн за дві вимоги немайнового характеру); 1600 грн витрат за проведення топографо-геодезичних робіт; 6280 грн за проведення земельно-технічної експертизи; 4900 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Судові витрати ОСОБА_1 в апеляційному суді складаються з розміру судового збору 1057,20 грн та витрат на правничу допомогу 5000 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору, договором про надання правничих послуг, актом виконаних робіт та квитанцією про оплату послуг.

Таким чином, ці витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в розмірі 6057,20 грн.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти постанову.

Зобов`язати ОСОБА_2 привести самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0029 га з кадастровим номером :07:004:0026, розташовану в АДРЕСА_1 до стану, придатного для її використання за цільовим призначенням, включаючи знесення самочинно збудованих будівель та споруд, в тому числі цегляної огорожі, теплиці, сараю для домашньої птиці та недобудованої будівлі з керамічної цегли.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2022 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 14189 грн 60 коп, що включають: 1409,60 грн судового збору (704,80 грн + 704,80 грн за дві вимоги немайнового характеру); 1600 грн витрат за проведення топографо-геодезичних робіт; 6280 грн за проведення земельно-технічної експертизи; 4900 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6057 грн 20 коп компенсації судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина