Справа № 357/2116/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., при секретарі Вангородській О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторінклопотання відповідача, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради,про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

21.02.2022 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 18.03.2022), в якому просить скасувати наказ Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради №20-К від 28.01.2022 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8431,80 грн.

14.04.2022, після усунення позивачем недоліків позову, судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

03.05.2022 відповідач - Комунальна установа «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради подала до суду клопотання, про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що позивачем заявлена вимога про скасування наказу № 20-к від 28.01.2022, яким позивач відсторонена від роботи у зв`язку з непроведенням вакцинації. Підставою для видання оспорюваного наказу став в т.ч. і наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153.Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 № 380 зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.Міністерство економіки України на своїй сторінці - (https://www.me.gov.ua/Documents /Detail?lang=uk-UA&id=10d196f4-2218-45bd-a6df 34048ce35032&title =VidpovidiNaPoshireniPitannia ZiSferiTrudovikhVidnosinVUmovakhVonnogoChasu) розмістив 23.03.2022 відповідне роз`яснення про те, що: «Враховуючи, що вищезгаданий наказ МОЗ від 04.10.2021 № 2153 слугував підставою для видання відповідних розпорядчих актів (наказів, розпоряджень) роботодавців щодо відсторонення від роботи невакцинованих від COVID-19 працівників, КМУ та інші державні органи надали свої роз`яснення про те, що всі накази про відсторонення працівників, у зв 'язку з відмовою або ухиленням від вакцинації, повинні бути визнані такими, що втратили чинність з дня набрання чинності вищезгаданим наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380. Відтак відсторонені особи допускаються до виконання завдань за посадою. Окремо зазначаємо, що наказ МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380 набрав чинності 01 березня 2022 року». Тому, за наказом відповідача від 30.03.2022 № 32-к було визнано, що оспорюваний наказ від 28.01.2022 № 20-к з 01.03.2022 втратив чинність та наказом від 09.03.2022 № 27-к позивач була допущена до виконання своїх завдань за посадою. Враховуючи, що оскаржуваний наказ скасовано ще 30.03.2022, а саме до дня подання ОСОБА_1 позову до суду та того факту, що позивача допущено до роботи, обґрунтованим є висновок про наявність підстав для закриття провадження у цій частині вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору. Так, з уваги на формулювання частини вимог позову - про скасування наказу від 28.01.2022№ 20-к, який втратив чинність з 01.03.2022, згідно з наказом КУ «ЦНСП» УМР від 30.03.2022 № 32-к, відповідач висловлює клопотання про закриття провадження у цій частині справи, а саме щодо вимоги про скасування наказу, згідно пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Також, звертає увагу суду, що позивач не ставить питання про визнання оспорюваного наказу у певний період його дії (до часу допущення її до роботи з 09.03.2022) неправомірним, а тому захист права позивача, про який вона просить суд у позовній заяві є не ефективним. Оскільки, основною вимогою позову є вимога про скасування наказу від 28.01.2022 № 20-к, тому похідна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може бути розглянута з уваги на відсутність підстави, внаслідок чого права позивача були ніби то порушені. Тому, відповідач, керуючись ст.255 ЦПК України, просить суд закрити провадження у справ за відсутності предмета спору.

Суд, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що клопотання про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобівз метою забезпечення цивільних прав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Разом і тим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом 21.02.2022, а наказ Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради №20-К від 28.01.2022 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » був визнаний відповідачем таким, що втратив чинність лише 30.03.2022, за наказом Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради №32-К, тому провадження у справі, яке відкрито до визнання оспорюваного наказу таким, що втратив чинність, не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору на час пред`явлення позову, а не у припиненні його існування (зникненні).

Таким чином, клопотання відповідача, про закриття провадження у справі на підставі п.2.ч.1 ст. 255 ЦПК України не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 255, 258-261, 353, 354 ЦПК, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відповідача, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Узинської міської ради,про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО. В. Бондаренко