РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2339/21

19 травня 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

за участю секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3 є батьком їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Від дня народження дитини та по даний час відповідач жодного разу до дитини не приїхав і навіть його не бачив, гроші добровільно на його утримання не надавав, та взагалі відмовлявся визнавати дитину своїм сином, не бажав зареєструвати дитину на своє ім`я, і уникав будь-якого спілкування.

В інтересах сина вона була змушена звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства та про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

27.11.2019 рішенням Надвірнянського районного суду відповідача ОСОБА_3 визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 , та присуджено стягувати з нього аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На даний час відповідач оплачує на дитину по 600 грн. в місяць, натомість вона витрачає на дитину приблизно 5000 грн. в місяць.

Наведене свідчить про те, що з самого початку відповідач не мав бажання мати сина, бачитись з ним, виховувати його, приділяти йому час та спілкуватися з ним. Відповідач з часу народження сина взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню дитини та ухиляється від їх виконання.

За всі ці роки відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись із ним та приймати участь у його вихованні. Дитина взагалі не знає батька, навіть не знає як він виглядає, який в нього голос, відповідно дитина не має до відповідача жодних почуттів. Батько не піклується про сина, ніяким чином не цікавиться його фізичним і духовним розвитком, станом здоров`я та не забезпечує необхідного медичного догляду.

Також відповідач відповідно взагалі не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не створює умов для отримання ним первинних життєвих навиків. Будь-яких матеріальних допомог, коштів для утримання сина не надає та нічого йому не надсилає і не передає, хоча сам є фізично здоровий, працездатний та матеріально забезпечений чоловік. Усі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки відповідача.

На даний час нею забезпечено дитині гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, його повноцінного світосприйняття життя та оточуючих людей. Дитині забезпечено добрий стан його здоров`я та відмінний психомоторний розвиток. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день, здійснюється тільки нею.

Наведені обставини свідчать, що відповідач ОСОБА_3 своєю поведінкою, діями та бездіяльністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Стислий виклад позиції сторін:

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати. Не заперечили проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради в судове засідання не з`явився, від сільського голови поступила письмова заява, в якій просить справу розглядати у відсутності їх представника. Не заперечують проти задоволення позову.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином поштовим зв`язком, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2022 до участі в даній справі залучено орган опіки і піклування Пасічнянської сільської ради, в якості правонаступника третьої особи по справі - Служби у справах дітей Надвірнянської РДА.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2022 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_4 , біологічним батьком якого є відповідач ОСОБА_3 .

Факт батьківства відповідача встановлений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2019, яким відповідача ОСОБА_3 визнано батьком малолітнього ОСОБА_4 (а.с. 10-12). Також факт батьківства відповідача підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 від 29.01.2020 серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Крім того рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2019 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2019 і до повноліття дитини (а.с. 10-12).

Як вбачається з довідки Пнівської сільської ради від 29.10.2021 № 2П-2634/02-25, позивач ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки Надвірнянського ЗДО (ясла-садок) «Сонечко від 14.09.2021 № 58 вбачається, що за час відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.01.2020 по 14.09.2021 Надвірнянського ЗДО (ясла - садок) «Сонечко», батько дитини ОСОБА_3 не відвідував заклад дошкільної освіти, не брав участі у навчально-виховній діяльності, не відвідував батьківські збори, семінари, свята, консультації для батьків. Вихованням та навчанням дитини за період перебування дитини в ЗДО, займається тільки мама ОСОБА_1 (а.с. 13).

З висновку Комісії з питань захисту прав дитини Пасічнянської сільської ради від 19.01.2021, затвердженого рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 27.01.2022 № 143, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Пасічнянської сільської ради. Мати дитини, ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини, ОСОБА_3 після припинення відносин самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення сина. Не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується та не відвідує його, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про духовний, моральний та фізичний розвиток своєї дитини, не дарує подарунків. Зі слів ОСОБА_1 батько дитини проживає у Львівській області, зі своєю новою сім`єю. Малолітній ОСОБА_5 перебуває повністю на утриманні матері. При проведенні Комісією обстеження умов проживання малолітнього по АДРЕСА_1 встановлено, що дитина живе в хороших побутових умовах, є наявні всі необхідні речі повсякденного використання, книги, іграшки. Відповідно до довідки Надвірнянського ЗДО (ясла-садок) «Сонечко» № 58 від 14.09.2021 встановлено, що вихованням та навчанням дитини займається виключно тільки матір. Зі свідчень сусідів, акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, наданого депутатом Пасічнянської сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, дитина зростає обділеною батьківським піклуванням, любов`ю та ласкою. Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виховання та утримання своєї дитини, не виявляє до неї батьківської турботи, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. За результатом розгляду даного питання комісія вирішила визнати за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40-42).

Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, відповідач, починаючи від народження дитини та по даний час, свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків. Він жодним доступним чином не намагався підтримувати зв`язки з сином. Ухиляючись від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідач взагалі жодного разу не бачив сина, не спілкувався з ним, не бере жодної участі у його вихованні, хоча перешкод чи заборони щодо побачень з сином йому ніхто не чинить. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідача. Відповідач, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язки, взагалі не піклується про сина, не цікавиться його життям, фізичним, духовним розвитком та його станом здоров`я, а також його матеріальним забезпеченням.

Вказані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який зазначив, що проживає по сусідству з позивачкою та підтвердив, що після того, як відповідач покинув позивачку разом з малолітньою дитиною, він жодного разу не бачився з сином, не спілкувався з ним, не бере жодної участі у його вихованні, життям та здоров`ям чина не цікавиться. Позивачка самостійно здійснює виховання та утримання сина. Дитина фактично зростає обділеною батьківським піклуванням, любов`ю та ласкою.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з обставин, викладених позивачем в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач з часу народження дитини по даний час не проявляє жодної батьківської турботи про дитини, не відвідує її, не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров`ям, не бере участі у її вихованні, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, добровільно не надає коштів на її утримання, не вітає дитину на дні народження та свята та не купляє дитині подарунки та іграшки, чим свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Вказані обставини повністю доведені в судовому засіданні.

Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено що з боку ОСОБА_3 мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому прийшов до висновку, що є передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду:

Враховуючи вище наведене суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 4000 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу згідно акту виконаних робіт від 18.05.2022 та квитанції № 0601253 від 18.05.2022, а також 908 грн. 00 коп. сплаченого судового згідно квитанції № 20 від 02.11.2021, а всього 4908 грн. 00 коп. (а.с. 6, 69-70).

На підставі викладеного, ст.ст. 8, 150, 157, 164, 165, 166, 171 СК України, постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, про позбавлення батьківських прав - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 22 від 06.06.2017, складений Виконавчим комітетом Пнівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 4908 грн. 00 коп. сплачених судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 26.05.2022.