УХВАЛА

про забезпечення позову

13 січня 2022 рокуСправа №451/46/22
Провадження № 2/451/213/22

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Семенишин О.З., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

13 січня 2022 року в адресу Радехівського районного суду Львівської області за вх.№235 разом із позовною заявою про стягнення коштів за договором позики, надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що предметом пред`явленого позову є стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за Договором позики від 28 квітня 2021 року, який був укладений між ним та позивачем на суму 2 500 Євро. Термін виконання зобов`язання за договором позики настав 28 липня 2021 року, однак відповідач грошових коштів не повернув. Більше того, відповідач на зв`язок із позивачем не виходить, телефонних дзвінків від позивача не приймає, що розцінюється як небажання повертати позивачу суму позичених коштів. Загальна сума коштів з урахування основного боргу та відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача за Договором позики від 28 квітня 2021 року становить - 5 227,40 Євро, з яких: 2 500 Євро - основний борг (п.1 параграф 1 Договору позики), 2 500 Євро відсотки за період з 28 квітня 2021 року по 28 липня 2021 року (п.1 параграф 2 Договору позики) та 227,40 Євро - відсотки за запізнення повернення позики за період з 28 липня 2021 року по 10 січня 2022 року включно (параграф 3 Договору позики). Оскільки загальна ціна пред`явленого позову становить 5 227,40 Євро, що на день пред`явлення позову згідно курсу Євро до гривні НБУ становить 162 572,14 грн. (5 227,40 Євро X 31.10 грн. курс Євро НБУ на день пред`явлення позову), вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1952 га, кадастровий номер :01:003:0305, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , що стверджується Інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою 28 грудня 2021 року є абсолютно співрозмірним позовним вимогам до постановлення судом рішення по даній справі. Вважає, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на вказане вище майно відповідача ОСОБА_3 , може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких звернулася до суду, зокрема, що відповідач по справі зможе відчужити належне йому нерухоме майно - земельну ділянку третім особам, з метою ухилення від повернення коштів, які він отримав від позивача за Договором позики від 28 квітня 2021 року, що утруднить виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення. Просить суд ухвалити рішення, яким постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1952 га, кадастровий номер :01:003:0305, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_1 ).

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суддя дійшла висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст.150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суддя зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.11.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також необхідно зазначити, що ст.124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рівень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, суддя приходить до висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову, а саме вжити захід забезпечення позову, передбачений пунктом 1 частини першої ст.150 ЦПК України, як достатній на даній стадії судового розгляду для забезпечення позову.

Так, з договору позики від 28 квітня 2021 року, видно, що кредитор ОСОБА_4 надає позичальникові ОСОБА_5 , грошову позику в розмірі 2500 Євро, а позичальник зобов`язується повернути предмет позики у термін до 28 липня 2021 року зі сплатою відсотків 2500 Євро за період від дня укладення цього договору до дня повернення предмету позики, зазначеного у п.1. У разі недотримання повернення предмету позики в термін, визначений в § 2 п. 1 договору, позичальник зобов`язується сплатити відсотки за запізнення в розмірі 20% річних.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №292814386 від 28.12.2021, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1952 га, кадастровий номер :01:003:0305, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , значиться за ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Таким чином, оскільки представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики з відповідача в сумі 5227,40 Євро, то забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку відповідає зазначеним нормам процесуального закону.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст.154 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, а також проаналізувавши зазначені норми, в контексті викладених обставин, суддя дійшла висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення, а саме необхідно забезпечити позов ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_5 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1952 га, кадастровий номер :01:003:0305, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.149-154, 259, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, шляхом накладення арешту на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1952 га, кадастровий номер :01:003:0305, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_1 ).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу суду може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Семенишин О. З.