Справа № 462/576/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - Кирилюка А.І.,

при секретарі - Антощук А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2010 року у розмірі 11256,46 грн, з яких: 9122,44 грн заборгованості за тілом кредита та 2134,02 грн заборгованості за простроченими відсотками та покласти на відповідача судові витрати, які складаються зі судового збору в розмірі 2484,00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №б/н та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відтак, відповідач підтвердив, що ознайомлений із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифів», а також «З фінансовими умовами надання кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідачу відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому збільшувався до 15 000 гривень. Відтак, позивач виконав свої зобов`язання за договором, однак, відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, суму кредиту не повертає, в зв`язку з чим, станом на 14.12.2021 року в відповідача виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та задоволити позов.

У поданому до суду відзиві, відповідач позов не визнав, зазначивши про те, що в підписаній ним анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 11.03.2010 року вказано лише суму кредитного ліміту - 3 000 гривень, однак, нічого не вказано про розмір наданого кредиту, розмір відсотків за користування останнім та строк повернення. В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду вказана базова відсоткова ставка, що нараховується на залишок заборгованості - 2,5%, однак, відповідач зазначає, що відповідно до виписки з його особистого рахунку йому нараховувались в різні періоди відсотки за ставкою 2,9 та 3,6 %, за завищеними ставками. Стверджує, що витяги з Умов, Тарифів АТ «ПриватБанк» не підписані ним та не передбачені в анкеті-заяві. Крім цього, наголошує, що в довідці про умови кредитування відсутня інформація, що стосується конкретно наданого кредиту та в долучених позивачем документах відсутні докази приєднання номера відкритого поточного рахунку до номера кредитного договору. Також, на думку відповідача, неможливо встановити яка саме сума обов`язкового щомісячного мінімального платежу підлягає сплаті та строки його сплати. Відповідач наголошує, що заява позичальника та анкета-заява не містить суми фактично наданого кредиту, при цьому, на думку відповідача, позивач самовільно збільшив суму кредитного ліміту та з поданих позивачем документів нема підписаних та погоджених відповідачем документів, в якому містяться розмір кредиту та строк повернення кредитних коштів. /а.с.76-78/

Представник позивача у відповіді на відзив надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначивши, що на підставі поданої заяви позичальника відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є платикова карта, яку отримав відповідач та мобільний телефон, що нада/ можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Крім цього, зазначив про те, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового період» та з виписки, долученої до матеріалів справи, на думку представника позивача, прослідковується встановлення кредитного ліміту та використання відповідачем коштів, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. /а.с.83-90/

Крім цього, відповідач подав до суду заперечення, яке суд не приймає до уваги, оскільки останнє не містить підпису відповідача, відтак є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.183 ЦПК України. /а.с.101-102/

Ухвалою суду від 10.01.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. /а.с.71-72/

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Судом встановлено, що між сторонами існують кредитні правовідносини.

Також, судом встановлено, що 11.03.2010 року між сторонами укладено кредитний договір, що свідчить підписання останнім анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк /а.с.30/

Крім цього, ОСОБА_1 також підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, з якої вбачається розмір базової % ставки в місяць, яка становить 2,5%, а також розмір щомісячних платежів, які становлять 7% від заборгованості. /а.с.31/

Відповідачу в період з 2010 по 2018 рік надавались кредитні картки, остання з терміном дії до 11/21 року, що стверджується відповідною довідкою, наявної в матеріалах справи. /а.с.29/

Згідно із довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , останній збільшував та зменшував кредитний ліміт, який востаннє - 30.10.2020 року становив 11 742,82 грн. /а.с.28/

Позивач зазначає, що відповідач, підписавши заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає договір про надання банківських послуг та підписавши довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, підтвердив на ознайомлення з такими умовами.

На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів /а.с.32-57/, розрахунок заборгованості за договором станом на 11.03.2010 року /а.с.7-18/, випискою з особового рахунку /а.с.19-27/

Як убачається з копій вказаних вище документів, лише анкета-заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду містять підпис відповідача.

З наданої позивачем виписки з рахунку вбачається, що відповідач користувався карткою, разом з тим, не виконав своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі. /а.с.19-27/

При цьому, суд не приймає до уваги долучений позивачем розрахунок заборгованості, оскільки такий не є допустимим.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім виписки та розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У вказаній постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У довідці про умови кредитування, яка містить підпис відповідача, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2.5 % на місяць.

В той же час, у підписаній відповідачем анкеті-заяві та довідці про умови кредитування не зазначені умови та порядок зміни відсоткової ставки, порядок та умови збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що позивач збільшив ставку процентів до 3,5%, які стягувались з відповідача.

Будь-яких доказів про те, що банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та у будь-якій формі погодження за сплату таких процентів матеріали справи не містять.

Іншого належного розрахунку заборгованості за відсотками, який би відповідав обумовленими сторонами умовами кредитування, позивачем не долучено, відтак, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався відкритим картковим рахунком, загальна сума витрачених ним коштів перевищує встановлений ліміт, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту.

При цьому, суд не приймає до уваги викладені відповідачем у відзиві твердження, оскільки, з анкети-заяви, довідки про зміну (збільшення) кредитного ліміту, виписки з особового рахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит, а останній його не повернув, відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що складається зокрема із заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.

На спростування вказаних обставин, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів.

Крім цього, беручи до уваги те, що позовні вимоги були задоволені частково на суму 9122,44 грн, що становить 81% від ціни позову, суд вважає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді в сумі 2009,61 грн, тобто, пропорційно до задоволених позовних вимог. (2481 = 100% / 2481 х 85% = 2 009,61 грн).

Керуючись ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 9 122 гривні 44 копійки заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2009 гривень 61 копійку.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.