Справа № 276/1101/21
Провадження по справі №2/276/67/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Бобра Д.О.

секретаря судового засідання: Свиридок А.В.

за участю представника позивача: Хоменка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 16 жовтня 2020 року о 11 год. 40 хв. на 6 км. + 500 м. а/д Нова Борова - Йосипівка в межах населеного пункту села Емілівка Хорошівського району Житомирської області водій автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 із н/причіпом UNTERHOLZNER д.н.з. НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, стан транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення із автомобілем HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував позивач, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.12.2020 року у справі за № 276/1547/20 водія автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративне правопорушення.

Внаслідок зіткнення автомобіль марки HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 зазнав значних технічних ушкоджень. На ремонт автомобіля та купівлю складових частин було витрачено 112450 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 із н/причіпом UNTERHOLZNER д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО / 2285994. 16 жовтня 2020 року експертом було проведено огляд автомобіля HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , про що було складено протокол огляду колісного транспортного засобу. 07 грудня 2020 року він звернувся до представництва ПАТ «Страхова групи «Ю.БІ.АЙ-КООП» в місті Житомирі з метою нарахування та виплати йому страхового відшкодування з відповідною заявою, про що було внесено відповідний запис у журналі звернень. Однак, жодної відповіді за даним зверненням йому не надійшло. 11 травня 2021 року його представником було подано претензію з вимогою про нарахування та виплату йому суми страхового відшкодування у розмірі 112450 гривень. Власником автомобіля марки HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 є його дружина ОСОБА_3 . Станом на день подання претензії жодної відповіді ні йому як учаснику даної дорожньо-транспортної пригоди, ні ОСОБА_3 як власнику ушкодженого транспортного засобу так і не надійшло.

Також позивач зазначає, що діями відповідача, окрім майнової шкоди, йому завдано моральної шкоди, яка спричинена моральними стражданнями, що спровоковані постійними переживаннями стосовно пошкоджень автомобіля та зверненнями до страхової компанії щодо відшкодування майнової шкоди, а саме: негативні переживання та спогади, насторога, постійна нервова напруга, дискомфорт та емоційне виснаження, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди він переніс значний емоційний стрес. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у 25000 гривень.

Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхову виплату майнової шкоди у розмірі 112450 гривень, моральну шкоду у розмірі 25000 гривень, судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 1374,50 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 20% від ціни позову, а саме 27490 гривень.

Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 06.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та дав пояснення по суті заявленого позову, проти розгляду справи в порядку заочного розгляду не заперечує. Також зазначив, що вартість страхового відшкодування в сумі 112450 грн., яку просить стягнути з відповідача складається з вартості запасних частин на суму 100550 грн. та наданих ТОВ «Житомиравтотехцентр» послуг з ремонту автомобіля в сумі 11900 грн. При цьому просив суд врахувати рахунок на оплату №2195 від 08.12.2020, де покупець ОСОБА_1 , оскільки рахунок № 2195 від 08.12.2020 на ім`я ОСОБА_3 , як власника автомобіля, був виписаний менеджером продавця помилково та ним долучено до позовної заяви також помилково.

Представник відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 49, 54), а також розміщенням оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті суду (а.с. 78, 92), що згідно ч.11 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив, відзив в установлений судом строк до суду не подавав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 23.12.2020 року у справі за №276/1547/20 водія автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративне правопорушення, із змісту якої слідує, що 16 жовтня 2020 року о 11 год. 40 хв. на 6 км. + 500 м. а/д Нова Борова - Йосипівка ОСОБА_4 керуючи автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 із н/причіпом UNTERHOLZNER д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, стан транспортного засобу, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення із автомобілем HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП доведена також поясненнями ОСОБА_1 .

Згідно копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО2285994 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130000 гривень, розмір франшизи 2000 гривень, строк дії полісу з 31.12.2019 року по 30.12.2020 року включно, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 .

Із копії протоколу огляду колісного транспортного засобу від 16.10.2020 року автомобіль HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , вбачається, що внаслідок ДТП пошкоджено передню частину вказаного транспортного засобу.

Із копії договору №126 від 08.12.2020 слідує, що ТОВ «Житомиравтотехцентр» та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір, згідно умов якого ТОВ «Житомиравтотехцентр» передає у власність ОСОБА_1 товар, а останній його приймає та оплачує разом із наданими послугами. Асортимент, кількість та ціна товару, що продається по даному договору, визначається у накладних, актах виконаних послуг, які оформляються сторонами (п.2.1. договору). Покупець отримує товар та надані послуги на умовах відстрочення платежу. Покупець сплачує за поставлений товар та надані послуги після отримання ним суми страхового відшкодування від страхової компанії винуватця ДТП (п.4.1. договору).

Відповідно до рахунку на оплату №2195 від 08.12.2020 року, покупцем згідно якого є ОСОБА_1 , вартість відновлювальних робіт та деталей автомобіля з ПДВ становить 112450 гривень, у тому числі ПДВ - 18741,67 грн.

Згідно з актом приймання-передачі матеріальних цінностей від 12.08.2021, ТОВ «Житомиравтотехцентр» на виконання умов договору №126 від 08.12.2020 передав покупцю ОСОБА_1 автозапчастини на загальну суму 100550 грн.

Згідно акту надання послуг №1480 від 20.08.2021 року вартість наданих ТОВ «Житомиравтотехцентр» ОСОБА_1 послуг по відновленню автомобіля становить 11900 гривень, які сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією Приватбанку від 06.10.2021.

ТОВ «Житомиравтотехцентр» відповідно до свідоцтва № 100229476 з 11.02.1999 року зареєстроване платником податку на додану вартість.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Хоменком Сергієм Олександровичем 11.05.2021 направлялася претензія до начальника відділу врегулювання збитків ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про нарахування та виплату володільцю автомобіля марки HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 112450 гривень, однак кошти останньому не виплачені.

Відповідно до ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 8 Постанови ВСУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та втрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної власності).

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу ТЗ приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

Згідно копії протоколу огляду колісного транспортного засобу автомобіль HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , вказаний автомобіль 2019 року випуску, тобто вік автомобіля менше 5 років, а тому знос зазначеного автомобіля згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів дорівнює 0% та страховою має відшкодовуватися повна вартість відновлювального ремонту.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виникобов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

В судовому засіданні оглянуто матеріали справи №276/1547/20 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, згідно яких вбачається, що 16.10.2020 відібрано пояснення від ОСОБА_1 , який пояснив що рухаючись по автодорозі Добринь-Нова Борова - Йосипівка керував автомобілем HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 та на 6 кілометрі вказаної дороги водій автомобіля марки SCANIA д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом НОМЕР_6 , виїхав причепом на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з його автомобілем. Аналогічні пояснення 16.10.2020 надав водій автомобіля SCANIA д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Згідно схеми місця ДТП від 16.10.2020, автомобіль HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 отримав пошкодження передньої лівої частини автомобіля; а автомобіль марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність власника даного автомобіля застрахована у ПАТ «СГ`Ю.Бі.Ай КООП», поліс АО2285994.

Відповідно до пункту 36.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Аналогічний висновок щодо стягнення страхової виплати зі страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність тягача у складі автопоїзда висловив Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 по справі №163/3008/17.

Відповідно до наданого позивачем полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО2285994 цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 130000 гривень, розмір франшизи 2000 гривень.

Листом від 02.09.2021 та ухвалою суду від 04.10.2021 року (а.с. 48, 51) витребовувалась від відповідача копія страхової справи за страховим випадком, який стався 16.10.2020 року, однак вказані матеріали суду не надані.

Враховуючи, що відповідач на неодноразові виклики до суду свого представника не направив, відзив до суду не подав, копії страхової справи суду не надав, вказане свідчить про відсутність заперечень проти позовних вимог, а також суд відповідно до вимог ч.10 ст. 84 ЦПК України визнає встановленим факт заподіяння забезпеченим транспортним засобом марки SCANIA R124LA д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем, механічних пошкоджень автомобілю марки HYUNDAI SANTAFE д.н.з. НОМЕР_3 , який перебуває у законному володінні ОСОБА_1 та вартість відновлювального ремонту в розмірі 112450 гривень, яка відповідачем не відшкодована.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду завдану майну застрахована на суму 130000 гривень, розмір франшизи становить 2000 гривень, вартість ремонтних робіт та матеріалів становить 112450 гривень, а тому до задоволення та стягнення з відповідача підлягає страхова виплата майнової шкоди у розмірі 110450 гривень, тобто за мінусом франшизи.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Згідно правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року в справі 216/3521/16-ц, «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Враховуючи те, що майно позивача було ушкоджено внаслідок ДТП, та те, що внаслідок ушкодження цього майна, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, а відповідачем як страховиком, внаслідок неправомірної бездіяльності страхова виплата йому своєчасно виплачена не була, що призвело до постійної нервової напруги, емоційного виснаження, витратами часу на відновлення порушеного права, зокрема з часу звернення до страхової компанії у жовтні 2020 року, направлення претензії про нарахування та виплату позивачу суми страхового відшкодування, яка залишилась без розгляду, необхідність прикладення додаткових зусиль для відновлення свого права в судовому порядку, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе визнати доведеною заподіяну ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Водночас, аналізуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, Верховний Суд у своїй постанові від 28 грудня 2020 року (справа № 640/18402/19) вказав на те, що у разі встановлення сторонами розміру гонорару адвоката у фіксованому розмірі, - такий розмір не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Згідно п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.01.2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Сергія Хоменка було укладено договір №149 про надання правничої допомоги, за яким Адвокатське бюро зобов`язується за винагороду надати клієнтові правову допомогу у справі, з метою з метою захисту інтересів клієнта в якості його представника зі всіма процесуальними правами.

На виконання даного договору було видано ордер серії ЖТ №088249, складено протокол погодження гонорару від 01.01.2021 року згідно якого сторони дійшли домовленості про вартість роботи адвоката у фіксованій грошовій сумі 27490 гривень, що становить 20% від ціни позову та сплачено ОСОБА_1 авансовий платіж за правову допомогу в розмірі 8000 гривень, що підтверджується рахунком на оплату №0908 від 09.08.2021 року та платіжним дорученням №@2PL318042 від 25.08.2021 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27490 грн. встановлена у фіксованому розмірі, представник позивача намагався в досудовому порядку вирішити спір шляхом спрямування на адресу відповідача претензії про нарахування та виплату страхового відшкодування, однак відповідачем претензію проігноровано, представник позивача неодноразово приймав участь у судових засіданнях у даній справі, які відкладались у тому числі через не прибуття представника відповідача до суду та невиконання відповідачем вимог ухвали суду про витребування доказів, віддаленість робочого місця адвоката від місця розгляду справи та витрати часу для забезпечення участі представника у розгляді справи, значний обсяг наданих адвокатом послуг як на етапі досудового врегулювання так і судового розгляду, відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу чи їх необґрунтованість або клопотань про зменшення витрат на професійну правову допомогу.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 22890 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Також, згідно з частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1144,50 грн.

В решті позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.509, 999, 1166, 1187-1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхову виплату майнової шкоди у розмірі 110450 (сто десять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень, моральну шкоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 22890 (двадцять дві тисячі вісімсот дев`яносто) гривень та судовий збір в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 50 копійок.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 01.06.2022.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», місце знаходження: м.Київ вул.Межигірська 87-А, .

Головуючий суддя: Д.О. Бобер