Справа №705/1194/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Піньковського Р.В.
при секретарі Прокопенко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земе6льну ділянку в порядку спадкування, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначила наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,4501 га, що розташована на території Гереженівської сільської ради Уманського району Черкаської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право приватної власності на землю ЧР 15-07-364, виданий 01.09.2000 року.
Вона, як донька покійної, є спадкоємцем першої черги за законом, а також є спадкоємцем за заповітом. Ще однією спадкоємицею за законом є відповідач по справі. Інших спадкоємців немає.
Позивач, у встановлений законом термін та порядок, звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідних відомостей у витязі з Державного земельного кадастру про право власності на вищевказану земельну ділянку, про що винесено постанову.
Зважаючи на вказане, інформація щодо земельної ділянки розміром 2,4501 га, яка мала бути предметом спадкування, в Державному земельному кадастрі відсутня, що не дає можливості нотаріусу вчинити нотаріальну дію.
Все інше майно, що належало покійній та на що були оригінали правовстановлюючих документів, нею, без жодних проблем, було переоформлено через нотаріальну контору вже на своє ім`я, а саме 3/4 частини житлового будинку, який належав покійній.
Таким чином виникла ситуація, при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, заяв про розгляд справи у її відсутність, на адресу суду не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Гереженівською сільською радою Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 13.
Померла ОСОБА_3 була матір`ю позивача по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією її свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно Гереженівською сільською радою Уманського району Черкаської області. Актовий запис про народження зроблено 25 жовтня 1970 року за № 25.
За життя, 21 травня 2009 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Бень Л.В., секретарем Гереженівської сільської ради Уманського району Черкаської області, та зареєстровано в реєстрі за № 10, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1 в цілому.
Вказаний заповіт відповідачем у цій справі - ОСОБА_2 оскаржувався у судовому порядку і згідно рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2012 року рішення суду першої інстанції від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування - скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме заповіт визнано недійсним частково, а за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом визнано право власності на 1/4 частину (обов`язкову частку) спадкового майна померлої матері ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 частково реалізувала своє право на спадкове майно, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки будинку АДРЕСА_1 (зареєстроване в реєстрі за № 212). У вказаному свідоцтві зазначено про те, що свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/4 частку майна ще не видано.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Судом було встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач по справі, яка також є донькою померлої, не погодилася із заповітом, тому оскаржила його в судовому порядку. Рішенням суду апеляційної інстанції заповіт було частково скасовано та визнано за нею, ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частину спадкового майна, як за спадкоємцем частка спадщини якої є обов`язковою. На підставі вказаного рішення відповідачем було зареєстровано право власності на 1/4 частину спадкової земельної ділянки. Для реалізації зазначеного, спадкова земельна ділянка площею 2,4501 га, яка належала спадкодавцю, була розділена і кожній із частин було присвоєно кадастровий номер. У зв`язку з цим, позивач, яка спадщину фактично прийняла та частково оформила право власності на неї, позбавлена можливості оформити право власності на спадкову земельну ділянку, так як кадастровий номер спадкової земельної ділянки у первісному виді не відповідає кадастровому номеру після виділу 1/4 земельної ділянки відповідачу по справі на підставі рішення суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з чим позивачу і було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку про що державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори винесено відповідну постанову.
Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві питання про стягненні судових витрат не ставить.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 125 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-83, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земе6льну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя: Р. В. Піньковський