Номер провадження 22-ц/804/489/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу № 243/12010/21 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року (суддя першої інстанції Хаустова Т.А.), -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 03 травня 2018 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-заяви вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами, правилами та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 20 жовтня 2021 року становить 100 598 грн. 15 коп. та складається з 82 456 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 18 142 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками.

Просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 травня 2018 року у вказаному розмірі та судові витрати.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 травня 2018 року у розмірі 82 456 грн. 08 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту станом на 20 жовтня 2021 року, а також стягнуто 1 860 грн. 49 коп. у рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду у відмові в частині заявлених позовних вимог, позивач АТ «А-Банк» в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року в оскаржуваній частині та задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь АТ «А-Банк» судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідач підтвердила під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. З розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалася кредитом, що свідчить про те, що вона ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Звертає увагу, що у даній справі потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року, а іншу практику, а саме постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 584/157/20, оскільки у матеріалах справи наявний підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого.

Зазначає, що сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими. На підтвердження укладання договору банк надавав банківську виписку.

Паспорт кредиту оформлено у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідачка ОСОБА_1 процесуальним правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором б/н від 26 листопада 2021 року, яка включає заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 18 142 грн. 07 коп. апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 03 травня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Вказана Анкета-заява містить лише персональні дані позичальника та контактну інформацію.

Відповідно до анкети-заяви від 03 травня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок в АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 травня 2018 року станом на 20 жовтня 2021 року у боржника ОСОБА_1 мається заборгованість у розмірі 100 598 грн. 15 коп., яка складається з 82 456 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 18 142 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками.

З розрахунку заборгованості за договором від 03 травня 2018 року між сторонами вбачається, що за користування вказаними коштами позивач нараховував відсотки, застосовуючи поточну процентну ставку - 46,8% річних до 25 червня 2021 року, з 26 червня 2021 року - 40,8% річних.

До позовної заяви Банк також додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms, Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

До апеляційної скарги АТ «А-Банк» додано новий доказ, а саме банківську виписку за період від 08 вересня 2018 року по 05 травня 2021 року (а.с. 40-41).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 18 142 грн. 07 коп., суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції в цій частині є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем АТ «А-Банк» на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором до суду першої інстанції надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 , Витяг з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Наявний в матеріалах справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не містять підпису відповідача та дати їх складання.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком витяг з Умов та тарифи розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем грошових коштів взагалі містили умови саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Також роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі № 342/180/17-ц (провадження №14-131цс19) і який вірно врахований судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже зазначалось АТ «А-Банк» не надало суду жодного доказу щодо типу виданої ОСОБА_1 кредитної картки, здійснивши нарахування процентів, які, виходячи зі ставки, зазначеної в розрахунку заборгованості, становили 46,8 % та 40,8% (поточна процентна ставка).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 18 142 грн. 07 коп., оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами.

Саме лише посилання позивача на наявність в нього права отримувати проценти за користування кредитними коштами за відсутності обґрунтованого розрахунку розміру його майнових вимог не може бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка підписала Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків, колегією суддів не приймаються, оскільки в Паспорті споживчого кредиту, наданому позивачем, зазначено два види кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD» з різними відсотковими ставками, в той час як АТ «А-Банк» не надало суду доказів типу виданої ОСОБА_1 кредитної картки.

Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, який не містить підпису відповідача також не є доказом того, якого типу картку отримала ОСОБА_1 у користування.

До того ж, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 18 142 грн. 07 коп., оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання АТ «А-Банк» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Також посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі N 284/157/20 від 02 грудня 2019 року є некоректним та не може бути застосовано в даній справі, оскільки дана постанова не містить висновку щодо застосування норм права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства при вирішенні спору, є помилковими.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

При цьому суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 червня 2022 року.

Суддя-доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська