Справа № 462/9322/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житлом в будинку АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона є співвласником зазначеного будинку. У будинку зареєстрована вона, а також ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_3 є колишньою дружиною її сина ОСОБА_4 . Проте 15 жовтня 2020 року вона забрала свої особисті речі та залишила будинок АДРЕСА_1 та на даний час у будинку вона не проживає. Відповідач не оплачуває за комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере. У зв`язку з формальною реєстрацією місця проживання відповідача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на неї та неможливістю оформити житлову субсидію. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_9 позов підтримав, просить позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак 19 квітня 2022 року подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка відзиву суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

25 січня 2022 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження.

19 квітня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_1 - 1/4 частки; ОСОБА_9 - 1/2 частки; ОСОБА_2 - 1/4 частки /а.с.8,9,10/.

З довідки ЛКП «Левандівка» з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 20 грудня 2021 року № 1663 та копій паспортів громадян України убачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 /а.с.7,51-55/.

Відповідач ОСОБА_3 та син позивача ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року, який між сторонами розірвано 22 лютого 2021 року /а.с.11/.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з жовтня 2020 року і тому втратила право на користування жилим приміщенням, такий висновок суду ґрунтується на наступних доказах.

Так, з пояснень позивача ОСОБА_1 убачається, що відповідач разом із малолітнім сином ОСОБА_5 у жовтні 2020 року виїхала з будинку АДРЕСА_1 та забрала свої речі.

З заяви третьої особи ОСОБА_2 убачається, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 вже протягом одного року п`яти місяців /а.с.39/.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що проживає у будинку АДРЕСА_2 та є сусідом позивача, відповідача він не бачив близько двох років.

З акту № 289 від 19 жовтня 2021 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», убачається, що відповідач ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 не проживає з 15 жовтня 2020 року по даний час /а.с.6/.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістомст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_4 та зареєстрована у спірному будинку.

Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є співвласником будинку АДРЕСА_1 , у якому вона постійно проживає, відповідач спільно з власником у цьому житлі не проживає, комунальні послуги не оплачує, вона є колишнім членом сім`ї позивача, а також, враховуючи, що реєстрація відповідача у спірному житлі створює позивачу певні перешкоди у користуванні ним, зокрема вона не може оформити житлові субсидії, має нести додаткові витрати з утримання свого будинку, суд приходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс6).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265, 280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_2 )

Повний текст ухвали складаний 30 травня 2022 року.

Суддя:

Оригінал рішення.