Номер провадження: 22-ц/813/2842/22
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оксі Банк», на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оксі Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10, вчинений 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог позивач зазначала, що 23.08.2007 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. Того ж дня, 23.08.2007 року, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року. 19.05.2009 року Банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року позов Банку було залишено без розгляду. Вподальшому, позивач дізналася, що 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10 від 21 січня 2020 року, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. Проте, позивач вважає, виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням строку позовної давності. Крім того, ним не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки останній не переконався належним чином у безспірності боргу та безспірності відсотків за кредитом, оскільки боржником здійснювались платежі за кредитним договором.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №10, яким запропоновано на підставі Договору Іпотеки від 23 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», звернути стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №5197.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, визнаючи таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №10, яким запропоновано на підставі Договору Іпотеки від 23 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», звернути стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №5197, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було враховано те, що, в порушення вимог діючого законодавства, АТ «Райффайзен Банк Аваль» після закінчення строку Кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року була нарахована заборгованість позивача перед банком за процентами за користування кредитом за період з 23 серпня 2017 року по 12 грудня 2019 року, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- АТ «Райффайзен Банк Аваль» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 213-216);

- 23 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено Кредитний договір №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 59160,00 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних (а. с. 168-174);

- 23 серпня 2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 23 серпня 2007 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року (а. с. 165-167);

- 21 січня 2020 року право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року, було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно права, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 21 січня 2020 року (а. с. 185);

- 21 січня 2020 року на підставі заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10 від 21 січня 2020 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №5197. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2007 року, номер запису 174 у книзі №643 пр. на сторінці №93, реєстраційний №17788150. У виконавчому написі зазначено, що заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, станом на дату розрахунку 12 грудня 2019 року, складає: за кредитом - 55 645,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 313 422,86 грн.; по відсоткам - 86 084,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2 031 895,44 грн. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 21 січня 2020 року, та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або до приватних виконавців протягом 1 (одного) року з моменту його вчинення, тобто з 21 січня 2020 року по 21 січня 2021 року включно (а. с. 18-19, 161);

- 17 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61299447 по виконанню вищевказаного виконавчого напису №10, виданого 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. (а. с. 95-96).

Крім того, судом встановлено, що 19 травня 2009 року Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі №2-5727/10 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом було залишено без розгляду (а. с. 8).

Відповідно до умов кредитного договору № 014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року кінцевий термін повернення основної заборгованості є 23 серпня 2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12 грудня 2019 року, заборгованість за кредитним договором нарахована за період з 23 серпня 2007 року по 12 грудня 2019 року, без урахування строку позовної давності, а відсотки за користування кредитом нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (а. с. 164).

Колегія суддів виходить з такого.

У справі, яка переглядається, між сторонами виник спір щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

За загальним правилом стст.15, 16 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розді.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ від 22.02.2012 №296/5.

Так, згідно зі ст.87 закону «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів.

Статтею 88 закону «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку).

Згідно з п.п.2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку).

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку).

Крім того, п. п.3.2, 3.5 п.3 гл.16 розд.ІІ порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ від 29.06.99 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням зазначеного та приписів стст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень стст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Частиною 4 ст.263 ЦПК встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Суд першої інстанції з посиланням на висновок, який викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, вірно зазначив, що суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Встановивши, що строк дії Кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року закінчився 23.08.2017 року і що Банком до заборгованості включено нараховані проценти за користування кредитом за період з 23 серпня 2017 року по 12 грудня 2019 року, тобто після закінчення строку кредитного договору, суд першої інстанції обгрунтовано застосувавши висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року та від 04 липня 2018 року, дійшов до правильного висновку, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило можливість нарахування та стягнення відсотків, пені та комісії за кредитним договором після припинення його дії.

Крім того, як вже зазначалося, судом встановлено, що у 2009 році кредитор звертався з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому у 2011 році був залишений без розгляду.

Приймаючи до уваги, що зі змісту доданих до справи судових ухвал з урахуванням копії доданого до справи витягу з Акту Приморського районного суду м. Одеси службової перевірки від 17.09.2018 року, неможливо встановити яка саме заборгованість за кредитним договором заявлялася Банком до стягнення (виключно існуюча на той час прострочена заборгованість чи заборгованість за кредитним договором у повному обсязі заявлена до стягнення достроково), а також, що з пакету документів наданих Банком до нотаріуса не вбавається наявність виписки з рахунку чи іншого рівнозначного документу, який би доказував безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість, суд першої інстанції слушно зазначив, що у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності, а також про недотримання нотаріусом вимоги закону щодо можливості вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Таким чином, суд набув висновку, що виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення, крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності.

Оскільки вказаній у виконавчому документі розмір заборгованості, зокрема процентів нарахованих Банком після спливу строку, на який він був укладений не відповідає законодавству, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд першої інстанції врахував висновок, викладений у п. 54 постанови Верхвоного Суду від 19.03.2021 року у справі № 750/3781/20, що учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 (провадження №44380св18).

Встановивши, що матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за реєстровим №10 від 21 січня 2020 року не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення або відмови у його отриманні, а наявні лише документи, що підтверджують направлення відповідного повідомлення, суд набув обґрунтованого висновку, що виконавчий напис за реєстровим №10 від 21 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., не відповідає вимогам закону, а тому не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оксі Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 31.05.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова