Справа № 529/1066/21
Провадження № 2/529/42/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Кириченко О.С., розглянувши в приміщенні суду в смт Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06.10.2015 шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Від цього шлюбу він з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2017 з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку в місяць. Стягнення аліментів розпочато з 05.09.2017.

Позивач вказує, що у подальшому, через безвідповідальне відношення відповідача ОСОБА_2 до їхніх спільних неповнолітніх дітей, перебування її у нетверезому стані та недогляд за дітьми, розпорядженням голови Диканської районної державної адміністрації від 11.12.2020 № 172 "Про визначення місця проживання малолітніх дітей" визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з ним, як батьком. Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14.06.2021 з відповідача ОСОБА_2 на його, позивача, користь було стягнуто щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. З часу ухвалення рішення суду і по теперішній час жодних коштів від ОСОБА_2 у якості сплати аліментів на утримання їхніх дітей він не отримав. При цьому, він добровільно продовжує сплачувати аліменти на дітей, які отримує відповідач ОСОБА_2 , хоча діти вже з нею не проживають та вона їх не утримує. Враховуючи те, що з 11.12.2020 діти проживають разом з ним, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, наявні підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дітей. Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 було безпідставно отримано починаючи з грудня 2020 року сплачені ним аліменти на утримання дітей у розмірі 29 315,00 грн, що підтверджується Звітом про здійснені відрахування та виплати ТОВ "Інверт", де він, позивач, працює.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить припинити з 14 грудня 2021 року, тобто з дня подачі позову до суду, стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що здійснюється на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2017. Позивач також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь безпідставно отримані аліменти у розмірі 29 315,00 грн, а також сплачений ним судовий збір по справі у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зазначені документи отримала 31 грудня 2021 року, однак у визначений їй строк відзиву на позов або клопотань суду не подала.

Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06.10.2015 шлюб між сторонами по справі було розірвано /а.с. 6/.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 12, 13/. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю.

Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2017 у справі № 529/785/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку в місяць. Стягнення аліментів розпочато з 05.09.2017 /а.с. 7/.

З наявної у матеріалах справи копії розпорядження голови Диканської районної державної адміністрації від 11.12.2020 № 172 "Про визначення місця проживання малолітніх дітей" місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визначено разом з батьком ОСОБА_1 /а.с. 11/.

Відповідно до рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14.06.2021 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 25 березня 2021 року /а.с. 8-9/.

Згідно твердження позивача у позовній заяві, з часу ухвалення вказаного рішення суду і по теперішній час жодних коштів від ОСОБА_2 у якості сплати аліментів на утримання їхніх дітей він не отримав.

З наявних у матеріалах справи Звітів про здійснені відрахування та виплати, наданих ТОВ "Інверт", де працює позивач, вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа, виданого Диканським районним судом Полтавської області у справі № 529/785/17, здійснюються відрахування у рахунок аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 4, 5/.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи ознайомленою із поданим до неї позовом, що підтверджується наявною у матеріалах справи поштовою розпискою, не надала суду відзиву, заперечень на позов та не спростувала вказані позивачем підстави позову.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Аналіз ч. 2 ст. 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Припинення проживання дитини разом із тим із батьків, на ім`я якого стягуються аліменти за рішенням суду, зумовлює втрату таким із батьків права на отримання на свою користь аліментів на дитину та розпорядження ними. І хоча чинний Сімейний кодекс України прямо не визначає порядку і підстав припинення стягнення аліментів на ім`я одного із батьків з наведеної вище причини, разом з тим вказаний кодекс містить способи захисту сімейних прав, одним із яких є припинення правовідношення, а також його анулювання. Даний спосіб захисту у вигляді припинення стягнення з одного із батьків (платника) аліментів на утримання дитини через припинення проживання дитини з другим із батьків, на користь якого такі аліменти стягуються за рішенням суду, є належним, ефективним способом захисту та підлягає застосуванню за аналогією права на підставі ст. 10 СК України та згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України за позовом платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що спільні діти сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з грудня 2020 року припинили проживати з матір`ю ОСОБА_2 і почали проживати з батьком ОСОБА_1 та перебувають на його повному утриманні, на спростування чого відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду жодних доказів.

Враховуючи вказані обставини у їх сукупності, стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 не буде сприяти забезпеченню інтересів дітей, а навпаки, погіршить їх забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. У той час, припинення стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 , з якою діти вже не проживають та яка їх не утримує, відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей сторін по справі.

Враховуючи те, що після набрання рішенням суду законної сили, яким з ОСОБА_1 присуджені періодичні платежі у вигляді аліментів, змінилися обставини, що впливають на їх припинення, а саме змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти та особи, яка їх одержує, адже з грудня 2020 року неповнолітні діти сторін по справі припинили проживати з матір`ю ОСОБА_2 і почали проживати з батьком ОСОБА_1 та перебувають на його повному утриманні, на спростування чого відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду жодних доказів, для якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітніх дітей, з метою запобігання безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, що здійснюється на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2017 у справі № 529/785/17.

Позивач просить у позові припинити стягнення з нього аліментів з 14 грудня 2021 року, тобто з дня подання ним позову до суду. Однак, суд зазначає, що від дня подання позовної заяви присуджується за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України лише стягнення аліментів. У даній справі предметом позову є не стягнення аліментів, а припинення їх стягнення. Тому вказані норми на спірні правовідносини не розповсюджуються. Припинення стягнення аліментів з дня звернення до суду з позовом чинним законодавством не передбачено. За таких обставин, стягнення аліментів припиняється за загальними правилами, а саме з дня набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 безпідставно отриманих аліментів у розмірі 29 315,00 грн, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Вказаний правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19).

Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів як безпідставно набутих зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено.

Враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 29 315,00 грн були набуті ОСОБА_2 у період з грудня 2020 року по листопад 2021 року як аліменти на утримання неповнолітніх дітей на виконання рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18.09.2017 у справі № 529/785/17, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних доказів рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, та недобросовісного набуття їх ОСОБА_2 , відсутні правові підстави для стягнення їх з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як безпідставно набутих, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 181, 273 СК України, п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, ч. 1, 4 ст. 273, п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. ст. 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів - задовольнити частково.

Припинити з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку в місяць, яке здійснюється на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2017 року у справі № 529/785/17.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову до суду у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий О.С. Кириченко