ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Суми

Справа №575/147/21

Номер провадження 22-ц/816/63/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне підприємство «Вільне»,

третя особа Відділ державної реєстрації Охтирської районної державної адміністрації Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вільне» на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року в складі судді В`юник Н.Г., ухваленого в смт Велика Писарівна, повний текст якого складено 05 жовтня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Вільне» (далі ПП «Вільне») про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га та скасувати запис про проведену третьою особою державну реєстрацію договору оренди землі від 17 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Вільне», щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :12:002:0115 площею 2,2051 га, яка належить позивачу та розташована на території Вільненської сільської ради Охтирського (в минулому Великописарівського) району Сумської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заявник є власником земельної ділянки, площею 2,2051 га. Договір оренди земельної ділянки з ПП «Вільне» позивач особисто не підписував, тобто правочин укладений без волевиявлення заявника. Крім того, право оренди на земельну ділянку незаконно зареєстровано за відповідачем, оскільки правочин не укладався.

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ПП «Вільне» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га.

Скасовано запис про проведену відділом державної реєстрації Великописарівської районної державної адміністрації державну реєстрацію договору оренди землі від 17 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Вільне», щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га, яка належить ОСОБА_1 та розташована на території Вільненської сільської ради Охтирського (в минулому Великописарівського) району Сумської області.

Стягнуто з ПП «Вільне» на користь ОСОБА_1 сплачені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1816 грн.

В апеляційній скарзі ПП «Вільне» посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не ставилось питання про визнання договору від 18 серпня 2008 року неукладеним, угода укладена на 25 років і діє, а договір оренди землі від 17 серпня 2017 року фактично є додатковою угодою до договору 2008 року. Зазначає, що позивач отримував орендну плату, зокрема у 2018 році отримував кошти на лікування наперед за рахунок майбутніх платежів. Вважає, що позовна вимога про скасування запису про проведену державну реєстрацію не може бути задоволена, оскільки з 16 січня 2020 року така дія не може призвести до настання реальних наслідків за визначеною законом процедурою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Кудіна О.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії СМ № 01611, виданого 05 вересня 2001 року Вільненською сільською радою, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області (а.с. 15).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га, земельна ділянка передана в оренду за договором оренди від 17 серпня 2017 року ПП «Вільне» строком на 25 років зі сплатою орендної плати у розмірі 8 % від грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 16).

18 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПП «Вільне» укладено договір оренди спірної земельної ділянки (земельного паю), загальною площею 2,21 га ріллі строком на 25 років.

17 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ПП «Вільне» було укладено договір оренди спірної земельної ділянки (земельного паю), за умовами якого орендодавець передав у строкове платне користування (оренду) орендарю земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 592180500:12:002:0115, площею 2,21 га, з нормативною грошовою оцінкою 84973,03 грн, строком на 25 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 8% від грошової оцінки земельної ділянки.

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПП «Вільне» із заявою про здійснення виплати орендної плати за умовами договору від 17 серпня 2017 року на відповідний банківський картковий рахунок (а.с. 42).

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року, яке набрало законної сили у цивільній справі № 575/1276/18, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Вільне», третя особа: відділ державної реєстрації Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 17 серпня 2017 року та скасування його державної реєстрації (а.с. 11-14).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що за висновком експерта Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 04 листопада 2019 року підписи від імені ОСОБА_1 в договорі оренди земельної ділянки від 17 серпня 2017 року виконано за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою. Крім того, висновком експерта Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16 березня 2020 року встановлено, що підписи у відомостях на видачу продукції в рахунок орендної плати за 2014 рік, 2016 рік виконано за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1 , а підпис у рядку 171 відомості виконано за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Також у цивільній справі № 575/1276/18 суд на підставі довідок, виданих ПП «Вільне», встановив, що ОСОБА_1 з 2008 року по 2017 рік включно нараховувалась орендна плата за оренду землі, відповідно до договору оренди від 18 серпня 2008 року, і з якої утримувався податок з доходів, військовий збір. У 2018 році орендна плата ОСОБА_1 була нарахована, з неї утримані податки, але він відмовився її отримувати. Отримання сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати підтверджується відомостями.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цивільній справі № 575/1276/18, суд виходив з того, що зайняття відповідачем земельних ділянок треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку, тож у спірних правовідносинах ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення ділянки.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції взяв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 575/1276/18. На думку суду, оскільки позивач спірний договір не підписував, тому підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки за ПП «Вільне».

Проте, колегія суддів апеляційного суду з вказаним висновком місцевого суду погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Отже, наявність волевиявлення особи на укладення правочину має бути обов`язкова, особа має бажати, щоб настали правові наслідки за укладеним договором, а також набувати права та обов`язки згідно умов договору.

Дійсно, у цивільній справі № 575/1276/18 висновком судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами 17 серпня 2017 року, ОСОБА_1 не підписував, однак встановленими судом у вказаній справі обставинами підтверджується, що сторонами виконувались умови попереднього договору від 18 серпня 2008 року, зокрема, позивач отримував орендну плату згідно з умовами договору, у тому числі наперед за рахунок майбутніх платежів.

Вказані вище обставини свідчать про те, що договір оренди земельної ділянки від 18 серпня 2018 року, укладений сторонами на 25 років, який достроково не припинено та у судовому порядку недійсним чи неукладеним не визнано, продовжує діяти, а тому законні підстави для зобов`язання відповідача повернути належну позивачу земельну ділянку відсутні.

Позивач як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції не заперечував укладення договору оренди земельної ділянки від 18 серпня 2008 року, набрання ним чинності, виконання даного договору сторонами на протязі дев`яти років в повному обсязі і дані обставини встановлені рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року, що набрало чинності (а.с. 11-14).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 (далі Закон № 1952) викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від ч. 2 ст. 26 Закону № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення цієї вимоги, тобто помилково вважав, що обраний позивачем спосіб захисту його прав є ефективним, оскільки практично такий спосіб не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 листопада 2021 року у цивільній справі № 761/16488/19 (провадження № 61-4938св21).

Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові від 03 листопада 2021 року зазначив, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту - скасування запису державного реєстратора після внесення змін до ст. 26 Закону № 1952 не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, є неефективним, а тому у цих правовідносинах такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду та ухвалює нове судове рішення, яким відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Вільне» як щодо заявлених вимог про зобов`язання повернути земельну ділянку, так і про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 17 серпня 2017 року.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 2724 грн за подання апеляційної скарги. Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді ПП «Вільне» понесло витрати за надану адвокатом Кудіним О.М. правничу допомогу у сумі 5000 грн, які підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вільне» задовольнити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Вільне» про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га, та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 17 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Вільне» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :12:002:0115, площею 2,2051 га, розташованої на території Вільненської сільської ради Охтирського (в минулому Великописарівського) району Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Вільне» () 2724 грн за подання апеляційної скарги та 5000 грн за надану правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко