23.05.2022 Єдиний унікальний номер 205/1203/21
Провадження № 2/205/478/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить на праві власності 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 . Раніше будинок належав його батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 вказаний будинок спадкували в рівних частинах його діти: він та його сестри - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Йому невідомо хто є власником 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 у вказаному будинку проживала його сестра - ОСОБА_5 , яка дуже хворіла. Будинок АДРЕСА_1 знаходиться по сусідству з будинком АДРЕСА_1 , в якому він проживає. Він зазначає, що господарювати, лагодити паркан, сплачувати комунальні платежі, проводити поточні ремонти, садити і поливати город, доглядати за домашніми тваринами, займатися домашніми справами доводилося йому. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Він зазначає, що з 13 травня 2004 року продовжив володіти і користуватися 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_4 при цьому не знаючи та не усвідомлюючи, що заволодів чужим майном, був впевнений, що успадкував вищезазначене майно і не мав найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна, та продовжував володіти вказаним нерухомим майном протягом понад 10-ти років відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснював, і на підставі вищезазначеного просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 .

01 березня 2021 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року, 01 липня 2021 року було витребувано у Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори інформацію стосовно того, хто подав заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , хто відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та чи складала ОСОБА_4 заповіт на 1/3 частину буд. АДРЕСА_1 , та витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію стосовно того, у кого перебуває у власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

16 листопада 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повернення до підготовчого судового засідання та відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмету позову.

Представником Дніпровської міської ради було подано відзив на позовну заяву, в якому посилається на п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року та зазначає, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якої невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Звертає увагу, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Також зазначає, що у випадку викладеному у позовній заяві, позивач звертає увагу на те, що володіє будинком, який належав його сестрам, тобто є належним застосувати норми, які регулюють спадкування, як наслідок, ст. 344 ЦК України взагалі не може бути застосована в цьому випадку, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, вислухавши доводи сторін, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-7240, виданого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко В.І., спадкоємцями ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 , в рівних частках майна, а саме будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформаційної довідки №242996301 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 є власником 1/3 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Також в матеріалах справи міститься копія паспорту ОСОБА_1 , відповідно до якого місцем реєстрації зазначено адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції міста Дніпропетровська 01 червня 2004 року було зроблено відповідний запис №518 та видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28 грудня 2018 року було зроблено відповідний запис №2898 та видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

В матеріалах справи міститься відповідь Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №4835 від 28 квітня 2021 року, якою надано суду інформацію про те, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності за ОСОБА_3 та повідомлено також, що 27.11.1997р. ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було надано довідку-характеристику для оформлення спадщини вищевказаного нерухомого майна, відомості стосовно використання довідки-характеристики станом на 31.12.2012р. відсутні (а.с. 46).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володів та користувався належною йому на праві власності 1/3 частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на законних підставах, що свідчить про відсутність вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 вказаного будинку за набувальною давністю.

Для виникнення підстав щодо визнання права власності за набувальною давністю позивач мав би добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає в ньому, а тільки господарює, сплачує комунальні платежі. Тобто, наявність права власності у ОСОБА_1 на частину будинку свідчить про наявність у нього законного права користування такою нерухомістю. Факт володіння іншими частками будинку рідними сестрами позивача також є додатковим свідченням безпідставності вимог щодо визнання права власності за набувальною давністю, оскільки тут вбачається необхідність застосування норм, які регулюють спадкування.

Суд звертає увагу на те, що оскільки позивач є власником частини будинку то сплата комунальних платежів, догляд за належною йому частиною домоволодіння є його обов`язком як віласника, оскільки, зокрема, частиною 1 ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, наведене свідчить про необґрунтованість вимог позивача та відсутність усіх вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , саме за набувальною давністю.

Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст 344 ЦПК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги.

Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268 ЦПК України, 328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 травня 2022 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач Дніпропетровської міської ради, , юридична адреса: просп. Дмитра Яворницького, буд. 75

Суддя: Т.П. Терещенко