Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2022 Справа №607/2090/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Стельмащука П.Я.,

секретаря судового засідання Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Тернопільської міської ради, у якому просить: визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя ОСОБА_2 склала заповіт на користь позивача. Остання подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірної квартири після смерті матері, проте, нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено з підстав неможливості встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів, квартира перебуває у спільній сумісній власності без визначених часток. Оскільки вона позбавлена можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 08.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.03.2022 на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач Тернопільська міська рада заперечує проти задоволення вимог позивача, виходячи з того, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Крім того, всупереч засадам цивільного законодавства позивач просить визнати право власності на всю квартиру, в той час як вона вже є співвласником майна, а відтак вимога про повторне визнання права власності на належні їй частку квартири до задоволення не підлягає.

Ухвалою суду від 28.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2022.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 23.05.2022 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника.

Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

21.05.2012 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Новак О.В. посвідчено заповіт за номером в реєстрі 4-949, згідно якого ОСОБА_2 заповіла все належне їй на праві приватної власності рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.07.2001 Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження від 23.07.2001 №34182, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить за правом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На підставі вказаного вище свідоцтва 01.08.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Вітровою Надією Володимирівною зареєстровано право приватної спільної сумісної власності (номер запису про право власності: 2155692) на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розмір частки 1/1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30.06.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 06.12.2021 заведено спадкову справу №963/2021, що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67629544 від 06.12.2021.

Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Головко О.І. №76/02-31 від 14.01.2022 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відмова мотивована тим, що майно перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, а відтак неможливо встановити спадкову масу та визначити конкретний розмір спадкового майна.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та в подальшому звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, що сторонами не оспорюється.

Спадкоємців, які за законом мають право на обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до ст.1241 ЦК України, а також спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли відповідно до ст.1268 ЦК України нема, про що зазначено у постанові державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №76/02-31 від 14.01.2022.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

У своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на наступне.

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

З урахуванням, того, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Тому, з огляду на викладене, доводи сторони відповідача щодо неналежного способу захисту, використаного позивачем у даній справі, є безпідставними.

Таким чином, для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки нерухомого майна, яке знаходилось у спільній сумісній власності спадкодавця та ОСОБА_1 , закон не вимагає окремого визначення часток за кожним із них у судовому порядку.

При цьому, судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності.

Таким чином, суд вважає, що той факт, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 не оформила свою частку у праві спільної сумісної власності, зокрема не визначила та не виділила в натурі належну їй частину спірної квартири, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця після смерті останньої, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Пунктом 6 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником, у якої вже є свідоцтво про право власності на житло.

Під час розгляду цієї справи суду не надано доказів про те, що право позивача на належну їй частку майна не визнається чи оспорюється іншою особою.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири.

В той же час у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру загалом, оскільки, виходячи з рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, 1/2 частка квартири вже належить позивачу, при цьому спір щодо вказаної частки відсутній.

Згідно положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 602,30 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 3 602,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, код ЄДРПОУ - 04058344, місцезнаходження вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ - 02900587, місцезнаходження вул. Коперніка, 1, м. Тернопіль.

Рішення складено та підписано 23.05.2022.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук