ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4957/20 Номер провадження 22-ц/814/134/22Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Пилипчук Л.І., Кривчун Т.О.,

секретар: Таценко Т.Р.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2021 року у складі судді Миронець О.К.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант», третя особа: Управління Держпраці у Полтавській області про поновлення на роботі, встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант» № 12-1/06-20 від 12.06.2020 року про звільнення з роботи, поновити його на посаді інженера-будівельника ТОВ «ТЦ «Гарант», встановити факт трудових відносин з відповідачем та роботи на посаді інженера - будівельника в період з 12 червня 2020 року по 29 липня 2020 року, стягнути на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 51 316 грн. 98 коп, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 664 грн. та 20 000 грн. моральної шкоди. В подальшому ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з ТОВ «ТЦ Гарант» на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 червня 2020 року до дня прийняття рішення з урахуванням того, що середньоденна заробітна плата складає 574 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 24.02.2020 року його прийнято на посаду інженера-будівельника, де він працював до 29.07.2020 року. При прийнятті на роботу досягнуто домовленості про заробітну плату в розмірі від 10 000 гривень до 15 000 гривень. В результаті несвоєчасної виплати заробітної плати починаючи з середини березня до кінця липня 2020 року утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 30172,92 гривень. Також просить встановити факт перебування в трудових відносинах, оскільки до 29.07.2020 року він фактично працював на підприємстві і лише 29.07.2020 року дізнався про своє звільнення з 12.06.2020 року, тобто фактично в трудових відносинах з відповідачем перебував з 24.02.2020 року по 29.07.2020 року. Оскільки про своє звільнення з роботи дізнався випадково, заяви на звільнення не подавав, тому вважає своє звільнення незаконним та просить поновити його на роботі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю ТЦ «Гарант» №12-1/06-20-К від 12.06.2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера - будівельника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант».

Встановлено факт трудових відносин ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант» та роботи на посаді інженера -будівельника в період з 12.06.2020 року по 29.07.2020 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 30172,92 гривень, заборгованість по заробітній платі за період з 12.06.2020 року по 29.07.2020 року в розмірі 18942 гривень, компенсація за невикористану відпустку в сумі 2202,06 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2020 року по 07.06.2021 року в сумі 206 640 гривень, моральної шкоди в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЦ Гарант» на користь держави судовий збір у розмірі 4204 грн.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2021 року набрало законної сили та на його виконання 22 липня 2021 року місцевим судом видано виконавчі листи.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , особа, яка не брала участь в суді першої інстанції, просив рішення суду першої інстанції скасувати та позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що він у жовтні 2021 року уклав договір на виконання робіт з ТОВ «ТЦ Гарант» та йому було повідомлено, що виплата заробітної плати буде затримуватись у зв`язку із накладенням арештів на рахунки підприємства.

Вказав, що у 2020 році, працюючи в ТОВ «Пасхан», здійснював нагляд за виконанням будівельно-монтажних робіт, які здійснювало ТОВ «ТЦ Гарант».

Зазначив, що встановлення рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2021 року факту трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЦ Гарант» в період з 12.06.2020 року по 29.07.2020 року, порушило його права, оскільки в даний період він здійснював інженерно-будівельні роботи, тому заробітну плату за вищевказаний період мав отримати саме він, а не ОСОБА_1 .

Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказав, що апелянт не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання робіт на замовлення відповідача. Окрім того, не надано документів, які підтверджують перебування в трудових відносинах із ТОВ «Пасхан». Наданий до апеляційної скарги договір на виконання робіт від 08.10.2021 року, не підтверджує факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем, тому заборгованість за даним цивільно-правовим договором, не є заборгованістю по заробітній платі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу 21-1/02-20-К від 21.02.2020 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера-будівельника в ТОВ ТЦ «Гарант».

Відповідно до листа Управління Держпраці у Полтавській області від 01.09.2020 року вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було проведено перевірку ТОВ «ТЦ Гарант» щодо можливого порушення вимог законодавства про працю. З матеріалів перевірки вбачається, що згідно штатного розпису, затвердженого наказом від 31.03.2020 року № 31/03-20 посадовий оклад інженера - будівельника з 01.04.2020 року складає 11480 гривень.

Під час інспекційного відвідування встановлено, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за лютий 2020 року ОСОБА_1 було відпрацьовано 5 робочих днів (38 годин). Згідно відомості нарахування заробітної плати за лютий 2020 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в сумі 1124,52 гривень. Згідно табелю обліку використання робочого часу за березень 2020 року ОСОБА_1 відпрацьовано 21 робочий день. Відповідно до відомості нарахування заробітної плати за березень 2020 року ОСОБА_1 нараховану заробітну плату в сумі 4723 гривень.

Відповідно до відомості нарахування заробітної плати за квітень 2020 року ОСОБА_1 відпрацьовано 21 робочий день. Згідно відомостей нарахування заробітної плати за квітень 2020 року нараховано 11480 гривень.

Згідно табелю обліку використаного робочого часу за травень 2020 року відпрацьовано 19 робочих днів. Відповідно до відомості нарахування заробітної плати за травень 2020 року нараховано 11480 гривень. Відповідно до табелю обліку використаного робочого часу за червень 2020 року відпрацьовано 9 робочих днів. Згідно відомості нарахування заробітної плати за червень 2020 року нараховано 7953,48 гривень (в тому числі 4851,42 грн. заробітна плата за фактично відпрацьований час та 2202,06 гривень компенсація за 7 днів невикористаної відпустки. До видачі за червень 2020 року - 5678,05 гривень. Вказані кошти виплачені з каси підприємства (а. с. 7-9, т. 1).

Позивач заперечував факт виплати йому заробітної плати згідно відомостей та вказував, що підпис про отримання коштів не його. Окрім того, зазначив, що заяву про звільнення адресовану ТОВ «ТЦ Гарант» від 29.05.2020 року він не писав. У зв`язку з цим, позивач подав клопотання про проведення почеркознавчої експертизи з метою спростування позиції відповідача про те, що позивачу виплачено заробітну плату в повному обсязі та те, що ним було подано заяву про звільнення від 29.05.2020. Вказане клопотання ОСОБА_1 було задоволено судом та призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу.

Проте, призначена судом екпертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналів документів, необхідних для її проведення, тому місцевим судом розцінено такі дії відповідача як ухилення від проведення експертизи, та на підставі ст. 109 ЦПК України задоволено позовні вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, щодо встановлення факту трудових відносин ОСОБА_1 з ТОВ «ТЦ Гарант» з 12.06.2020 до 29.07.2020, місцевий суд виходив з того, що даний факт підтверджується наданою копією тимчасової перепустки виданої на ім`я ОСОБА_1 з терміном дії з 16.07.2020 по 28.07.2020 та скріпленою печаткою ТОВ «Кононівського елеватора» (а. с. 21 т. 1).

Окрім того, факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «ТЦ Гарант» на будівництві ТОВ «Кононівський елеватор» до 29.07.2020 року також був підтверджений показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 суд дійшов висновку, що за змістом статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Згідно висновків Верховного Суду викладених у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2-4392/09, від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що в період з 12.06.2020 по 29.07.2020, він перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «ТЦ Гарант» та здійснював інженерно-будівельні роботи на об`єкті на будівництві ТОВ «Кононівський елеватор», при дослідженні матеріалів справи не знайшли свого підтвердження, у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували даний факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що судовим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.06.2021, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішували.

Судом першої інстанції було розглянуто індивудіальний трудовий спір, що виник між працівником ОСОБА_1 та ТОВ «ТЦ Гарант» з приводу виконання позивачем трудових обовязків, його звільнення, виплати усіх сум, що належать працівникові.

Наданий апелянтом договір на виконання робіт № б/н від 08 жовтня 2021 року укладений між ТОВ «ТЦ Гарант» в особі директора Мельника В.П. та ОСОБА_2 ( а. с. 106-108, т. 2), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки він був укладений після прийняття Київським районним судом м. Полтави рішення від 07.06.2021 року, з приводу даних відносин суд першої інстанції рішення не приймав та оцінку даному договору не надавав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362 ч. 1 п. 3, ч. 2, ст. 381 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2021 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Л.І. Пилипчук

Т.О. Кривчун