Провадження № 2-зз/470/2/22
Справа № 2-88/2000
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду відповідну заяву, підписану її представником адвокатом Старовойтовим О.В., у якій зазначила, що рішенням Березнегуватського районного суду від 16 лютого 2000 року по справі № 2-88 2000 р. було задоволено позовну заяву Березнегуватської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнуто з відповідачів на користь позивача 46189 грн. На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи, на підставі яких Березнегуватським районним відділом Державної виконавчої служби були відкриті виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 04.09.2000 року виконавче провадження щодо боржників було закінчено у зв`язку з передачею нереалізованого на аукціоні майна стягувачу. Посилаючись на те, що у справі №2-88 2000 р. ухвалою суду від 17 квітня 2000 року було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , яка наразі не має боргу перед стягувачем, у зв`язку з передачею останньому в рахунок погашення боргу належного їй житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , заявниця просила суд скасувати заходи забезпечення позову вжитті за ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області 17 квітня 2000 року та зняти арешт з житлового будинку належного ОСОБА_1 розташованого по АДРЕСА_2 .

Особи, які беруть участь у справі були повідомлені про час і місце судового засідання, належним чином, однак в судове засідання не прибули, їх неявка не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається, що 16 лютого 2000 року Березнегуватським районним судом було задоволено позовну заяву Березнегуватської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та стягнуто з відповідачів на користь позивача по 23094 грн. 50 коп. з кожного та державне мито по 1154 грн. 73 коп. з кожного на користь держави (а.с.4).

За ч.1 ст.149 ЦПК України 1963 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь - якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За положеннями ст.155 ЦПК України 1963 року, ухвала про забезпечення позову може бути скасована судом який розглядає справу.

Питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову.

Наразі питання забезпечення позову та скасування вжитих судом заходів забезпечення позову регламентується ст.ст.149-159 ЦПК України, з яких убачається що судом який розглядав справу вирішується питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих саме судом, а не іншим органом.

В клопотанні представник заявниці послався на те, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 липня 2006 року убачається, що на все майно ОСОБА_1 було накладено арешт на підставі ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2000 року, однак такі доводи є помилковими, оскільки відсутні належні та допустимі докази які б з вірогідністю свідчили про те, що по справі № 2-88 2000 р. судом вживалися заходи забезпечення позову, а витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна взагалі не містить даних про те, що обтяження на майно було накладено саме за ухвалою суду.

Нормами цивільного процесуального кодексу України визначено, що вжиття заходів забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи до ухвалення рішення по справі, якім закінчується судовий розгляд. З матеріалів справи убачається, що рішення по справі №2-88 2000 р. за позовом Березнегуватської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 46189 грн., ухвалене судом 16 лютого 2000 року, натомість арешт на майно боржників накладено 17 квітня 2000 року, тобто вже після відкриття виконавчих проваджень, що виключає застосування таких заходів саме судом.

Крім цього з копій постанов начальника відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 17 квітня 2000 року убачається, що при відкритті виконавчих проваджень, до повноважень державного виконавця належало вирішення питання про накладення арешту на майно боржника, про що свідчать п.4 зазначених постанов( а.с.5-6 на звороті).

Такі повноваження були наданні державному виконавцю в силу приписів абз.2 ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи убачається, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-88 виданим Березнегуватським районним судом Миколаївської області, було закінчено 04 вересня 2000 року ( а.с.9). За ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення підлягають скасуванню, та знімається арешт накладений на майно боржника. За ч.2 зазначеної вище статті у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, державний виконавець в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), зобов`язаний був зняти арешт з майна боржника.

Чинним Законом України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, а саме в частині 5 ст.59 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що зазначена заява не підлягає задоволенню через недоведення заявником обставин вжиття Березнегуватським районним судом заходів забезпечення позову по справі № 2-88 2000 р. Разом з тим, заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду з позовними вимогами про зняття арешту з нерухомого майна у випадках, в порядку та з підстав передбачених чинним законодавством України.

Керуючись ст.ст.158,260-261,353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. Ф. Орлова

Повна ухвала суду складена 21 січня 2022 року.