Справа № 130/1933/21
Провадження № 22-ц/801/828/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 рокуСправа № 130/1933/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 лютого 2022 року суддею цього суду Порощуком П. П., дата складенням повного тексту рішення невідома,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ковалишину Л.І. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, мотивуючи його тим, що 21 квітня 2021 року внаслідок отриманих травм тіла від удару вантажного потягу відповідача, що рухався з електровозом ВЛ80с №2536 під керуванням машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_3 на станції Жмеринка 1124 км. ПК2 на пішохідному переході між вулицями Івана Франка та Одеської в м.Жмеринка Вінницької області, загинула мати позивача ОСОБА_4 .

На думку позивача відповідач формально та неналежно провів розслідування цієї транспортної події.

Загибель матері завдала ОСОБА_1 невиліковну душевну рану, він втратив сон, порушився його звичний ритм життя, втрачено вироблені роками життєві зв`язки. Відновлення його звичного стану є практично неможливим. Внаслідок загибелі найріднішої людини - матері, з якою вони проживали поруч в сусідніх квартирах та мали дуже тісний психіко-емоційний зв`язок, значно погіршився стан здоров`я позивача, постійні думки про дану ситуацію не дають йому спокої по сьогоднішній день.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з АТ «Укрзалізниця» на свою користь 250000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, 8500 грн. понесених витрат на поховання та 7800 грн. понесених витрат за надання правничої допомоги.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 125000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 8500 грн - витрат на поховання, 7800 грн витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із ухваленим рішенням АТ «Укрзалізниця», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, адвокат Ковалишина Л.І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2021 року о 14 год 24 хв машиніст ОСОБА_2 , керуючи вантажним потягом №2921 сполученням «Жмеринка-Одеса» у складі електровоза «ВЛ-80-2536» на перегоні «Жмеринка-Ярошівка» пікет №2 в районі регульованого пішохідного переходу на перехресті вулиць І. Франка та Одеська в м. Жмеринка Вінницької області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка справа наліво по ходу руху потяга переходила залізничну колію на забороняючий сигнал світлофора для пішоходів.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_4 загинула на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 49 від 25 травня 2021 року смерть ОСОБА_4 настала від сполучної травми тіла, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в причинному зв`язку зі смертю.

Причиною даної події стало порушення пішоходом ОСОБА_4 вимог п. п. 2.2, 2.3, 2.6, 2.8 Наказу міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками пригоди.

Постановою про закриття кримінального провадження №0000247 від 23 червня 2021 року кримінальне провадження №0000247, внесене до ЄРДС 21 квітня 2021 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, що підтверджується копією цієї постанови (а. с. 39-41) та матеріалами зазначеного кримінального провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2021 року Жмеринським міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Хмельницький) (а. с. 13).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 20 рудня 1960 року, ОСОБА_1 є сином загиблої ОСОБА_4 (а. с. 12).

Відповіддю на запит №ц-2-88/2995-21 від 11 червня 2021 року адвоката Ковалишину Л.І. повідомлено про те, що випадок смертельного травмування ОСОБА_4 класифіковано як аварію та зазначено, що в ході розслідування встановлено, що вказана аварія сталась внаслідок порушення потерпілою п. 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Міністерством транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 року за №193/2633. Також разом із відповідю адвокату Ковалишиній Л.І. надані матеріали розслідування та запитувана інформація (а. с. 16-34).

Згідно з випискою з історії хвороби №3249 від 02 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 з 23 травня 2021 року по 31 травня 2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Жмеринської ЦРЛ з діагнозом вертебно-базилярний артеріальний синдром, гіпертонічна хвороба ІІ, криз (а. с. 42).

Відповідно до довідки КП «Жмеринкакомунсервіс» позивач ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить дружина ОСОБА_6 (а. с. 44).

За відомостями акту від 19 липня 2021 року КП «Жмеринкакомунсервіс» та довідки КП «Жмеринкакомунсервіс» №1224 від 19 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . При опитуванні сусідів виявлено, що ОСОБА_1 здійснював догляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 з 03 вересня 1996 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 45-46).

Товарним чеком від 22 квітня 2021 року та довідкою від 24 вересня 2021 року підтверджується, що позивачем ОСОБА_1 сплачено 8500 грн. ФОП Повишев «Ритуальні послуги» за ритуальні послуги (ритуальні атрибути, труну, яму, транспортні послуги, хрест) (а. с. 50, 103).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Отже, навіть якщо шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої - це не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного суду, висловленою у постанові Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року по справі № 127/13341/20.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Обставин непереборної силі або умислу потерпілої не встановлено.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода позивачу завдана смертю його матері, що спричинило та буде спричиняти душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивача не можливо.

Зважаючи на викладене, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної смертю особи в розмірі 125 000 грн, а відтак апеляційний суд вважає спростованими доводи апеляційної скарги щодо завищеного розміру такої шкоди.

Доводи апелянта про наявність умислу в діях потерпілої є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на наведених нормах права та не підтверджуються будь-якими доказами у справі.

Апеляційний суд відхиляє посилання скарги на прихильність суду першої інстанції до позивача як недоведені та такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Твердження апелянта про неналежність довідки про медичне лікування як доказу погіршення здоров`я позивача через втрату матері апеляційний суд відхиляє, оскільки ці доводи нічим не підтверджені та виказують суб`єктивне ставлення відповідача до цих обставин справи. Саме ж звернення до лікарні через місяць після смерті потерпілої не може свідчити про відсутність моральних страждань, викликаних смертю ОСОБА_4 , які б протягом цього місяця не вплинули на стан здоров`я ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення витрат на поховання в повному обсязі, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до товарного чека від 22 квітня 2021 року та довідки від 24 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 сплатив 8500 грн. ФОП Повишев «Ритуальні послуги» за ритуальні послуги (ритуальні атрибути, труну, яму, транспортні послуги, хрест) (а. с. 50, 103).

Отже, вимоги про стягнення витрат на поховання в сумі 8500 грн є доведеними належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування при визначенні розміру витрат на поховання положень постанови Правління Фонду Соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 45 від 03 жовтня 2008 року «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» не можна визнати обґрунтованим, оскільки як убачається з її змісту ця постанова застосовується у випадку коли витрати на поховання проводяться робочими органами виконавчої дирекції Фонду страхувальнику або сім`ї застрахованого чи іншій особі, яка здійснювала поховання у разі його смерті, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України (п. 3 цієї Постанови).

Подія ж, яка стала підставою для звернення до суду із позовом у даній справі, не пов`язана із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, тому вказана постанова в цьому випадку не може бути застосована, а відтак стягненню підлягають фактично понесені витрати особи на поховання.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розміру стягнутої правничої допомоги.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18, а також у інших справах.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат від 19 липня 2021 року адвокат Ковалишина Л.І. зазначала, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в сумі складає 7800 грн., з яких: вартість проведення опитування, складання і оформлення протоколу опитування свідка ОСОБА_8 - 400 грн, вартість проведення опитування, складання і оформлення протоколу опитування свідка ОСОБА_9 - 400 грн, вартість складання і оформлення адвокатського запиту до АТ «Укрзалізниця» - 500 грн, вартість складання і оформлення адвокатського запиту до ГУНП у Вінницькій області - 500 грн, вартість опрацювання матеріалів, підготовки, складання та направлення позовної заяви - 2500 грн, вартість складення та оформлення відповіді на відзив - 1500 грн, орієнтовна кількість судових засідань, вартістю 500 грн за одне судове засідання - 4 засідання/ 2000 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2021 року сторони погодили, що клієнт зобов`язується сплатити Адвокату вартість юридичних послуг (в т.ч. гонорар) Адвоката, що надаються в порядку, визначеному у додаткових угодах (замовленнях) до цього Договору, які є невід`ємною частиною Договору, шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги. Вартість юридичних послуг Адвоката за даним Договором визначається Адвокатом та встановлюється додатковою угодою до цього Договору та сплачується Клієнтом не пізніше як протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Детального переліку робіт, які має виконати адвокат та погодження їх вартості із клієнтом, зазначений договір про надання правової допомоги не містить.

На підтвердження виконаних робіт та їх вартості позивачем та його представником не надано суду вищевказаних додаткових угод про визначення виконаних робіт та погоджену сторонами їх вартість, а тому апеляційний суд не може вважати, що сторони погодили вартість послуг адвоката в розмірі 7800 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Ковалишина Л.І. була присутня у судовому засіданні тільки 03 листопада 2021 року, однак доказів оплати її участі у цьому засіданні матеріали справи на містять, а тому стягнення витрат за чотири судові засідання є безпідставним.

Зважаючи на викладене апеляційний суд вважає, що з розрахунку слід виключити витрати, за які позивачем не було здійснено оплати, а саме за: складення та оформлення відповіді на відзив у розмірі 1500 грн та участь адвоката у судових засіданнях у розмірі 2000 грн.

Доведеними ж є понесені та підтверджені квитанціями №ПН4098459 від 22 червня 2021 року, №ПН4079222 від 25 травня 2021 року, №ПН4079213 від 25 травня 2021 року, №ПН4084551 від 02 червня 2021 року, №ПН4101945 від 25 червня 2021 року судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 4300 грн (а. с. 52-56).

Крім того, статтею 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 51, 64 % вимог від заявлених: 133 500 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення) х 100 / 258 500 (розмір заявлених вимог) = 51, 64 %. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 51, 64 % понесених ним судових витрат, що становить 2 220,52 грн( 4 300 грн (розмір підтверджених понесених судових витрат) х 51, 64 % = 2 220,52 грн).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного вище та встановлених у цій справі обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнутих судових витрат на правничу допомогу є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16 лютого 2022 року змінити в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу, зокрема зменшити розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 7800 грн до 2 220,52 (дві тисячі двісті двадцять гривень п`ятдесят дві копійки) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

М. М. Якименко