Провадження 2/522/196/22
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

13 січня 2022 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Суворова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.12.2021 року звернулась до суду із позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд визнати бездіяльність відповідача та зобов`язати його закрити виконавче провадження №49273155 зі зняттям арештів з рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , який 17.12.2021 року був переданий судді Суворовій О.В.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 23.12.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, було залишено без руху.

10.01.2022 року на виконання ухвали суду від 23.12.2021 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків з проханням відстрочити сплату судового збору.

Як вбачається із вказаної заяви про усунення недоліків позивач не в повній мірі усунула недоліки, а саме: позивач не виконала вимоги щодо конкретизування позовних вимог та надання суду доказів, на підставі чого був накладений арешт на майно позивача.

Крім того, позивач просить відстрочити доплату судового збору через відсутність реквізитів бюджетних рахунків.

Відповідно до вимог ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до оплати судових витрат, або звільнити від їх сплати.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про судовий збір» , враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Такими доказами можуть бути, наприклад, довідка податкового органу про доходи за попередній календарний рік тощо.

Верховний суд у постанові від 11 грудня 2020 року по справі № 453/120/20 визначив, що звільнення від сплати судового збору вирішується судом окремо у кожній справі на підставі наданих заявником доказів на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позову не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Констатація скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Дослідивши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, оскільки клопотання обґрунтовується лише тим, що у неї скрутне матеріальне становище та також пов`язаність із захистом трудових прав, але позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору, а тому, суд не має можливості встановити достатні правові підстави для можливості застосування судом приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що безпідставне ненадходження до державного бюджету коштів за сплату судового збору порушує інтереси держави, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача слід відмовити.

Суд роз`яснює позивачу, що відмова у задоволенні цього клопотання не позбавляє права повторно його подати, дотримуючись всіх перелічених вище вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175- 177 ЦПК України, а саме згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачає, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, втім судовий збір сплачено лише за одну вимогу в сумі 908 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» та станом на 1 січня 2021 року становить 2270 гривні.

Отже, сплаті за ще одну вимогу немайнового характеру сума судового збору становить у розмірі 908 грн.

Вищевикладене не дає підставу суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до ст.175, 177 ЦПК України.

Статтею 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку про залишення позову без руху.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Норми, що регулюють правила подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Вказані недоліки позову необхідно усунути позивачу шляхом подачі через канцелярію суду відповідної заяви із доказами сплати судового збору, та належним чином оформленої позовної заяви, конкретизувавши позовні вимоги та надання суду доказів, на підставі чого був накладений арешт на майно позивача.

Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м. Одеси через канцелярію суду.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя ,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

У разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Суворова