ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК", Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК", Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2006 року між ТОВ "ТК" (замовник) та ОСОБА_1 (підрядник) було укладено договір підряду, за яким останній зобов`язався провести капітальний ремонт нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язується прийняти закінчені ремонтні роботи в строк і в порядку, визначені цим Договором та оплатити їх. Позивач вказує, що виконав ремонтні роботи на загальну суму 134772,00 грн.. Підписанням Акту приймання виконаних робіт Замовник підтвердив, що претензій до якості виконаних робіт він не має. У серпні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "ТК" листом-претензією з проханням здійснити оплату вартості виконаних робіт, однак розрахунку зроблено не було. Оскільки, ОСОБА_1 здійснено поліпшення об`єкта оренди, вартість якої перевищує 25% залишкової вартості об`єкта, позивач вважає, що за ним необхідно визнати право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з нього на користь виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 98 184,00 грн. в рахунок викупу нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2010 року задоволено позовні вимоги, а саме, визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 2 - магазин з кафетерієм, загальною площею 103,9 кв. м, яке складається з: літ. «А-2», «А1-2» (поз.1-11 площею 73,6 кв. м), літ. «А2-1» прибудова (поз. 13 площею 21,0 кв. м), літ. «А3-1» прибудова (поз. 14 площею 5,0 кв. м), літ. «А4-1» прибудова (поз. 12 площею 4,3 кв. м), розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ. «А-2» та ґанки літ. «а2», «а3», на АДРЕСА_1 , без додаткових актів введення в експлуатацію. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 98 184,00 грн в рахунок викупу нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було здійснено поліпшення об`єкта оренди, вартість якого перевищує 25% залишкової вартості об`єкта. Крім того, суд вважав за необхідне стягнути на користь виконавчого комітету грошові кошти у розмірі 98184,00 грн., виходячи з розрахунку різниці між останньою експертною оцінкою та вартістю робіт з поліпшення зазначеного нежитлового приміщення.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне нерухоме майно належить на праві власності територіальній громаді міста Дніпра. Крім того, апелянт вказав, що договір підряду не може бути підставою для набуття права власності. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо правового режиму земельної ділянки на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля

в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частина перша статті 23 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Звертаючись із апеляційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2010 року, Дніпровська міська рада посилалася на те, що спірне нерухоме майно, на яке вказаним рішенням визнано право власності за ОСОБА_1 , розташоване на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, тобто належить територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровську міську раду.

Встановлено, що згідно з пунктами 2.2 Типового договору оренди комунального майна від 30 листопада 2003 року, та від 03 листопада 2005 року, укладених між Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради (орендодавець) і ТОВ «ТК», передача майна в оренду не тягне за собою передачу орендарю права власності на це майно. Власником є територіальна громада м. Дніпропетровська в особі міської ради, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

Актом обстеження житлового будинку з метою встановлення його відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання його непридатним для проживання від 04 жовтня 2006 року, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради від 20 жовтня 2006 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 непридатна для проживання. Вказану квартиру можливо перевести в нежитловий фонд при наявності технічної документації.

01 вересня 2006 року між ТОВ "ТК" (заказчик) та ОСОБА_1 (підрядник) було укладено договір підряду, за яким останній зобов`язався провести капітальний ремонт нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язується прийняти закінчені ремонтні роботи в строк і в порядку, визначені цим Договором та оплатити їх.

Актом приймання виконаних робіт до Договору підряду встановлено, що ремонтні роботи виконані на загальну суму 284 772,00 грн..Підписанням даного Акту Замовник підтверджує, що претензій до якості виконаних робіт він не має.

У серпні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "ТК" листом-претензією з проханням здійснити оплату вартості виконаних робіт, так як розрахунку зроблено не було, однак розрахунку зроблено не було.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що оскільки ним здійснено поліпшення об`єкта оренди, вартість якої перевищує 25% залишкової вартості об`єкта, за ним необхідно визнати право власності на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з нього на користь виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 98 184,00 грн. в рахунок викупу нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 .

У ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Аналіз норм ЦК України свідчить, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

За правилами ст. 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, на підставі рішення суду не породжується, а підтверджується наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Колегією суддів встановлено, та не спростовано позивачем, що власником спірного нерухомого майна є міська рада.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо прав інших осіб, без їх залучення до справи.

Визнаючи за підрядником право власності на спірну нерухомість, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір підряду не може бути підставою для набуття права власності позивачем, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, грубо порушивши норми матеріального та процесуального закону.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального законів підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Скочко О.А. просила за наслідками розгляду апеляційної скарги закрити апеляційне провадження, подавши відповідне клопотання, проте з такими доводами та клопотанням колегія суддів не може погодитись, оскільки це питання вже вирішувалося раніше та апеляційним судом ухвалою від 12 березня 2021 року було закрито апеляційне провадження, яка була скасована постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року, а тому підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.

В зв`язку із задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір у сумі 7 871 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2010 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК", Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська про визнання права власності- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у сумі 7 871 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко