ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2022 року

м. Харків

справа № 640/7732/15-ц

провадження № 22ц/818/166/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В.Ю Яцини В.Б.,

за участю секретаря Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року в складі судді Золотарьової Л.І.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі АТ «Укрсоцбанк») в особі свого представника Темнюкової Марини Ігорівни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 квітня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 820/2-27/21/04-5/0048, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 49 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою відсотків у розмірі 15,00% річних з кінцевим терміном повернення 01 квітня 2012 року.

ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати грошові кошти щомісячно до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 820/2-27/21/04-5/0048 в цей же день з ОСОБА_2 укладено договір поруки № 820/3-27/21/02-5/079.

Однак умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 22 грудня 2014 року склала суму в загальному розмірі 38 447,82 доларів США, що еквівалентно 610 036,93 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 20 867,37 доларів США, що еквівалентно 330 839,55 грн; за відсотками за користування кредитом в розмірі 14 713 024,57 доларів США, що еквівалентно 206 496,62 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 2 437,56 доларів США, що еквівалентно 38 645,96 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 2 118,33 доларів США, що еквівалентно 33 584,80 грн; комісії в розмірі 470,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість в указаному розмірі та вирішити питання про судовий збір.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто заборгованість за Договором кредиту від 01 квітня 2005 року № 820/2-27/21/04-5/0048 за кредитом в розмірі 20 867,37 доларів США, що еквівалентно 330 839,55 грн; за відсотками за користування кредитом в розмірі 13 024,57 доларів США, що еквівалентно 206 496,62 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 2 437,56 доларів США, що еквівалентно 38 645,96 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 2 118,33 доларів США, що еквівалентно 33 584,80 грн; комісії в розмірі 470,00 грн. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто судовий збір по 1 827,00 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в указаному розмірі, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя з підстав, передбачених статями 1054, 554 ЦК України.

22 травня 2020 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року та поновлення строку на її подання.

Заява мотивована тим, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про день і час розгляду справи. Зазначає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності як до боржника, так і до поручителя. Крім того, після направлення ОСОБА_1 21 травня 2012 року вимоги про погашення заборгованості банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року заява ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року залишена без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для перегляду заочного рішення суду першої інстанції, передбачені статтею 288 ЦПК України, відсутні. ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи, оскільки остання отримала ухвалу про відкриття провадження у справі та зверталась 16 червня 2015 року до суду з заявою про відкладення розгляду справи. Крім того, отримала 05 лютого 2016 року копію заочного рішення, отже була обізнаною про наявність на розгляді суду даної справи.

Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк».

30 вересня 2020 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму та не забезпечив права відповідачів на справедливий суд, оскільки не було проведено жодного судового засідання, в якому були б досліджені обставини справи та надана оцінки доказам, які мають значення для справи. Зазначає, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснено 04 лютого 2011 року, а з позовом банк звернувся 24 квітня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. З посиланням на практику Верховного Суду зазначає про неправильне нарахування банком процентів та пені після спливу терміну виконання зобов`язань та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до поручителя у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання.

13 січня 2021 року Августова Марина Владиславівна представник АТ «Альфа-Банк» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріали справи свідчать, що 01 квітня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 820/2-27/21/04-5/0048, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 49 000,00 доларів США для придбання нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зі сплатою відсотків у розмірі 15,00% річних з кінцевим терміном повернення 01 квітня 2012 року (а. с. 8-12, т. 1).

ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати грошові кошти щомісячно до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком.

Пунктом 4.5. Договору кредиту від № 820/2-27/21/04-5/0048 передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, передбачених пунктами 3.3.8., 3.3.9. цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту від 01 квітня 2005 року № 820/2-27/21/04-5/0048 в цей же день з ОСОБА_2 укладено договір поруки № 820/3-27/21/02-5/079 (а. с. 14, т. 1).

Додатковою угодою № 1 до Договору кредиту від 01 квітня 2005 року № 820/2-27/21/04-5/0048 сторони дійшли взаємної згоди внести змінити до умов кредитування, визначених договором, зокрема, п. 1.1. статті 1 договору викласти в новій редакції, а саме: кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у відповідності з калькулятором «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту», що міститься у додатку № 1, а також у відповідності зі «Згодою фізичної особи суб`єкта кредитної історії», що міститься у додатку № 2, які є невід`ємною складовою частиною цього договору, грошові кошти у сумі 49 000,00 доларів, зі сплатою 15,00% річних та наступними порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно з графіком, який вказаний в п. п. 1.1.1. п. 1.1. статті 2 договору, кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 01 квітня 2017 року. При цьому у випадку, якщо день погашення кредиту, вказаний в п. п. 1 цього договору, припадає на неробочий (святковий або вихідний) день кредитора, позичальник зобов`язаний здійснити погашення кредиту не пізніше ніж в останній перед ним день кредитора (а. с. 85-86, т. 2).

Однак умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 22 грудня 2014 року склала суму в загальному розмірі 38 447,82 доларів США, що еквівалентно 610 036,93 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 20 867,37 доларів США, що еквівалентно 330 839,55 грн; за відсотками за користування кредитом в розмірі 14 713 024,57 доларів США, що еквівалентно 206 496,62 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 2 437,56 доларів США, що еквівалентно 38 645,96 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 2 118,33 доларів США, що еквівалентно 33 584,80 грн; комісії в розмірі 470,00 грн, яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк» залучено АТ «Альфа-Банк».

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з пунктом 3.2.3. Кредитного договору банк має право вимагати негайного повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплат можливих санкцій, якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктом 3.2.2. цього Договору не дасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

21 травня 2012 року АТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_1 вимогу про повернення кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення. Зазначена досудова вимога отримана позичальником 28 травня 2012 року (а. с. 17, т. 1).

Таким чином, пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із розрахунку, наданого Сербіновим Олександром Вадимовичем представником АТ «Альфа-Банк» в суді апеляційної інстанції, вбачається, що станом на 21 травня 2012 року заборгованість за кредитним договором складає суму в загальному розмірі 25 675,64 доларів США, що еквівалентно 203 646,33 грн, яка складається з заборгованості за: кредитом в розмірі 20 867,37 доларів США, що еквівалентно 165 509,55 грн; за процентами в розмірі 4 808,27 доларів США, що еквівалентно 38 136,78 грн (а. с. 145-49, т. 2).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що останній платіж відповідачкою було здійснено 04 лютого 2011 року в сумі 500 доларів США (а. с. 30, т. 1). Тобто з 04 лютого 2011 року у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості.

Позов пред`явлено банком 27 квітня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку, про застосування якого було заявлено ОСОБА_3 представником ОСОБА_1 , зокрема у заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Щодо вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З результатів аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вжите в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У пункті 5 договору поруки № 820/3-27/21/02-5/079 від 01 квітня 2005 року визначено, що порука за цим договором діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором та Договором кредиту.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Встановлено, що в силу умов Кредитного договору (пункт 1.1. статті 1 Додаткової угоди № 1 до Договору кредиту № 820/2-27/21/04-5/0048 від 01 квітня 2005 року) змінений строк виконання основного зобов`язань з 01 квітня 2012 року на 21 травня 2012 року шляхом направлення АТ «Укрсоцбанк» Окішевій Г.В. вимоги про повернення кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, яку остання отримала 28 травня 2012 року.

До Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя ОСОБА_2 АТ «Укрсоцанк» звернулося в 2015 році.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкого висновку щодо дотримання позивачем строку, встановленого в пункті 5 договору поруки № 820/3-27/21/02-5/079 від 01 квітня 2005 року, для пред`явлення вимог до поручителя, та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позовних вимог до поручителя.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення позову банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки остання про день і час слухання справи 05 жовтня 2015 року на 15 год. 15 хв. була повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис в явочному листі (а. с. 42, т. 1).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , документально підтверджуються за подачу заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 384,20 грн; за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 000,00 грн та в розмірі 2 481,00 грн (а. с. 109, 207, 1; а. с. 69, т. 2).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5 865,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 5 865,20 грн (п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять грн 20 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 14 січня 2022 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцинв