Провадження №2/756/1181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участі секретаря Гриненко Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Житлово- будівельний кооператив « Арсеналець- 19» про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа : Житлово- будівельний кооператив « Арсеналець- 19» про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю, пояснює свої вимоги тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивач є членом ЖБК « Арсеналець 19» та отримав за ордером від 25.02.1983 року дану квартиру. 13.09.1984 року позивач уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 , який було розірвано 09.01.1997року. В той же час відповідачка виїхала до США та не повернулася в Україну до літа 2001року. В той же час позивач дізнався, що інша 1/2 частини квартири належить відповідачу ОСОБА_2 , право власності якої зареєстровано бюро 19.06.1992року. Відповідач в квартирі не зареєстрований, квартирою не цікавиться, її речі в квартирі відсутні, участь в оплаті квартплати і комунальних послуг не приймає, ніяких дій щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй частиною квартири. На підставі ст. 344 ЦК України просить визнати за ним права власності на 1/2 квартири.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив суд постановити рішення по справі.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , є членом Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-19» Оболонського району м. Києва (будинок АДРЕСА_2 ) та мешкє в квартирі 227 цього будинку.

Згідно з рішенням Житлової комісії Київського міськвиконкому № 100/2- 81 від 10.12.1981 р., (ордер №034658, серія Ж від 25 лютого 1983 р.), квартиру АДРЕСА_1 , позивач отримав для особистого користування та проживання.

Квартира складається з двох ізольованих кімнат жилою площею 30,0 кв.м (18,1 кв.м. та 11,9 кв.м.), кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні, в ній наявні всі комунальні зручності, загальна площа квартири складає 51,1 кв.м.

Оскільки квартира знаходиться в житлово-будівельному кооперативі, вступний внесок до ЖБК та паєнакопичення були сплачені позивачем в повному обсязі.

13.09.1984 р., ОСОБА_1 уклав шлюб з гр. ОСОБА_3 .

В березні 1990 року позивач був змушений виїхати до м. Чорткова Тернопільської області та у травні 1990 року подав до Правління ЖБК «Арсеналець-19» заяву про переведення паю члена ЖБК на гр. ОСОБА_3 , що було оформлено протоколом Зборів Уповноважених ЖБК «Арсеналець-19» №3-90 від 20 травня 1990 р.

Як мені стало відомо вже згодом, після розлучення з відповідачкою, 19.06.1992 року ОСОБА_3 оформила на себе право власності на спірну квартиру, що підтверджується листом КП КМР «КМ БТІ» від 09.07.2021 року.

09 січня 1997 р. відділом РАГС Мінського району м. Києва шлюб між мною та гр. ОСОБА_3 був розірваний. Дітей в шлюбі ми не мали.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до США, вийшла заміж за громадянина США, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Оболонськогго районного суду м. Києва від 14.10.2003року у справі № 2-47/2003року позовні вимоги ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності задоволений частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

З січня 1997року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/2 частиною квартири, що належить ОСОБА_2 та використовує її для власних потреб.

Відповідач проживав у спірній квартирі до січня 1997року, а згодомОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до США, вийшла заміж за громадянина США, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Відповідач в квартирі не зареєстрований, квартирою не цікавиться, її речі в квартирі відсутні, участь в оплаті квартплати і комунальних послуг не приймає, ніяких дій щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй частиною квартири.

Згідно ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей15,16ЦК, а також частини четвертої статті 344ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володів та продовжує відкрито, безперервно користуватися 1/2 частиною спірної квартири АДРЕСА_1 суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.260,264-266 ЦПК України,344 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Житлово- будівельний кооператив « Арсеналець- 19» про визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) право власності за набувальною давністю на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 (прізвище в реєстрі згідно з даними КП КМР «БТІ» - Бузинна).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко