Ухвала

24 травня 2022 року

м. Київ

справа № 161/11436/21

провадження № 61-652св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Петешенкової М. Ю., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним окремо, у порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку в приміщеннях магазину, загальною площею 202,6 кв. м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач і відповідач не можуть досягнути згоди між собою про розподіл спільного майна, яке є неподільним нерухомим майном, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 06 листопада 2001 року № 1005, 1006, від 05 березня 2003 року № 909, єдиною можливістю вирішити спір, що виник між сторонами є визнання за ними ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу, залишивши спірне майно в їх спільній частковій власності.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року заочне рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано за ОСОБА_1 у порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 48/200 частини приміщення магазину загальною площею 202,6 кв. м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 у порядку розділу спільного майна подружжя право власності на 152/200 частини приміщення магазину загальною площею 202,6 кв. м, розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що на придбання квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 були придбані на ім`я ОСОБА_2 в період шлюбу сторін, але в період припинення шлюбних відносин сторін, нею витрачалися власні кошти. Належних доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять. Тому за ОСОБА_1 повинно бути визнано право власності на 48/200 частини приміщення спірного магазину, виходячи із розрахунку (202,6 кв. м : (96,4 кв. м : 2) = 4,2, що становить 48/200 частини приміщення. За ОСОБА_2 , відповідно, повинно бути визнано право власності на 152/200 частини приміщення спірного магазину.

У січні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просила оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на наявні в матеріалах справи докази, які свідчать, що спірні квартири придбані у період шлюбу за спільні кошти подружжя, а також за спільні кошти було переобладнано ці квартири у магазин та здійснено там ремонтні роботи.

Посилається на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18.

У січні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що шлюбні відносини між сторонами припинено ще із лютого 1997 року, за цей період придбано дві квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , загальна площа цих квартир становить 96, 4 кв. м. У наслідок проведення будівельних робіт, переобладнання спірних квартир, спірне нерухоме майно набуло юридичного статусу - приміщення магазину, тобто квартири, які увійшли до складу цього магазину, знищені, отже право власності на спірні квартири припинено.

Зазначав, що суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська