Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/370/22
Провадження № 2/376/490/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участю секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з вищевказаним позовом .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.1993 року ОСОБА_2 склала заповіт на користь позивача. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Малолисовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 3.08.09.1999 року ОСОБА_2 померла.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у складі житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, надень смерті спадкодавця, проживав разом зі своєю бабусею, ОСОБА_2 в її будинку, який входить до спадкового майна, тобто він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.Позивач звернувся до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, отримати Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами не є можливим, оскільки втрачено правовстановлюючі документи на житловий будинок. На адвокатський запит № 1-1/2022 від 21.01.2022 Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» 31.01.2022 надало відповідь № 216 про те, що технічна інвентаризація даного житлового будинку не проводилася і право власності, станом до 01.01.2013, не зареєстровано.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просить суд:

Визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити (а. с. 41).

Представник відповідача Сквирської міської радив судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву та просив врахувати його при прийнятті рішення, в якому наголошується на відсутності підстав для задоволення позову, оскільки правові документи, які б підтверджували право власності на даний житловий будинок за померлою відсутні, а також позивачем не надано будь яких доказів щодо предмету позову (а. с. 23 - 27). Представник відповідача просив справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги не визнали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст.211, 223,247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 01.02.1993 року ОСОБА_2 склала заповіт на користь позивача. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Малолисовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 3 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , видано Малолисовецькою сільською радою Сквирського району Київської області, актовий запис № 19 (а.с.9).

Всі правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами втрачено.

Згідно Виписки з по господарської книги на 2006-2010 роки, житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується випискою Сквирської міської ради від 02.05.2022 року №98 (а.с.33).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у складі житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, надень смерті спадкодавця, проживав разом зі своєю бабусею, ОСОБА_2 в її будинку, який входить до спадкового майна, тобто він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується Довідкою Сквирської міської ради від 26.08.2022 року № 306 (а. с. 40).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови « Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заповітом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишитиза заповітом усе своє майно

або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої

обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять,

так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також

державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським

організаціям.

Спадкоємцем за заповітом відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджено заповітом від 01.02.1993 року (а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 надень смерті спадкодавця, проживав разом зі своєю бабусею, ОСОБА_2 в її будинку, який входить до спадкового майна, тобто він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Позивач звертався нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами не є можливим, оскільки втрачено правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41,58 Конституції України, ст. ст. 2,4,12, 13, 76, 77, 81,211,223,247, 258, 259, 263-265, 341,352,354 ЦПК України, ст. 524,534, 549 ЦК України 1963 року, п. п. 1, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 суд,

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті баби, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко