У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.

при секретарі - Йогансен К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Барановичського району та міста Барановичі Брестської області Республіки Білорусь від 30.04.2021 про стягнення аліментів та коштів на утримання з ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, відповідно до якого просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Барановичського району та міста Барановичі Брестської області Республіки Білорусь від 30.04.2021 про стягнення аліментів та коштів на утримання з ОСОБА_2 .

На виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України, повідомлено боржника ОСОБА_2 про надходження вказаного клопотання та запропоновано подати можливі заперечення проти клопотання.

Боржник зазначеним правом не скористався, заперечень чи відмови від заперечень у письмовій формі до суду не надав, а тому ухвалою суду від 25.11.2021 клопотання призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву. Відповідно до якої справу просив розглядати за його відсутності.

Боржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду, а тому суд вважає за можливе продовжити судове засідання за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так в судовому засіданні встановлено, що рішенням Барановичського району та міста Барановичі Брестської області Республіки Білорусь від 30.04.2021 стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25 % заробіку або іншого доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 16.06.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

Також, стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 2 базових величин на день виплати на період здійснення догляду за сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з 22.06.2020.

В іншій частині позову відмовлено.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_2 державне мито в сумі 101 рубль 09 коп.

Вказане рішення суду набрало законної сили 18.05.2021.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Крім того, ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

На даний час між Україною та Республікою Білорусь діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року (надалі також - Конвенція).

Згідно зі ст. 51 цієї Конвенції - кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються: а)рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Крім того, згідно ч. 3, 4 ст. 466 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

З огляду на наведене, судом встановлено, що подане заявником клопотання відповідає вимогам Конвенції та ст. 466 ЦПК України, до клопотання надано всі необхідні документи, підстав для залишення клопотання без розгляду немає.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Враховуючи наведене, суд, розглянувши подані документи дійшов висновку про те, що рішення підлягає виконанню на території України.

Відповідно до ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на 04.08.2022 Національним банком України встановлено офіційний курс гривні, встановлений НБУ щодо білоруського рубля - 13,2919 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Барановичського району та міста Барановичі Брестської області Республіки Білорусь від 30.04.2021 (справа № 4ГИП2010/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дружини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51-55 Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, ст. ст. 462- 467 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Барановичського району та міста Барановичі Брестської області Республіки Білорусь від 30.04.2021 (справа № 4ГИП2010/2021) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дружини.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя А.М.Анохін