Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Провадження № 2/521/1449/22
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.
Учасники справи:
Представник ОСОБА_2
Представник ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом
Наведені суми заборгованості за інфляційними витратами та штрафу у розмірі 3% річних є наведеними помилково, а пені - такими, що пред`явлені до стягнення за результатами помилкового формування висновків на підставі некоректного опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини.
Щодо розрахунку інфляційних витрат та 3% річних.
За змістом норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15).
У зв`язку із виконанням рішення суду 20.09.2021 р., період, за який є законним стягнення збитків за невиконання рішення, є проміжок часу з 11.03.2019 р. по 20.09.2021 р.
В дійсності згідно наданому стороною відповідача розрахунку інфляційні витрати становлять - 5980,21 грн, а 3% річних - 3141,01 грн, всього сума штрафних санкцій складає 9121,22 грн.
Щодо заявленого у позові розрахунку пені.
За наведеної позиції існує неможливість нарахування суми пені за зобов`язанням, оскільки не передбачає можливості застосування такого засобу забезпечення виконання зобов`язання.
Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, на позовних вимогах наполягали у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову з урахуванням позицій представника відповідача.
Термін повернення грошей за договором позики від 20.02.2018 року, посвідченого розпискою відповідача, сплив 20.04.2018 року, відповідачем не надано будь-якого підтвердження виконання ним зобов`язання щодо повернення грошей, позичених у позивача.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року цивільна справа №521/11353/18, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.02.2018 року у загальному розмірі 41358 (сорок одна тисяча триста п`ятдесят вісім) гривень 91 копійка, яка складається з: - суми боргу 40000, 00 (сорок тисяч ) гривень 00 копійок; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, розрахованої на рівні облікової ставки НБУ - 1155,07 ( одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) гривень 07 копійок; 3% річних - 203 ( двісті три) гривні 83 копійки. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. У стягненні витрат пов`язаних з правничою допомогою ОСОБА_1 відмовлено.

05 грудня 2019 року за заявою позивача, державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеса Королем Сергієм Євгенійовичем відкрито виконавче провадження № 60813752 з примусового виконання виконавчого листа № 521/11353/18 від 19 червня 2019 року виданого Малиновським районним судом м. Одеса про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів на загальну суму 41358,91 грн.

21 вересня 2021 року позивачем від державного виконавця отримано кошти у сумі 41358,91 грн. згідно платіжного доручення № 25210 від 21 вересня 2021 року.

Щодо розрахунку інфляційних витрат та 3% річних.

З наведеного у позові розрахунку, вбачається, що за основу розрахунку інфляційних збитків стороною позивача було узято початкову дату - 20.09.2018 р. та суму у розмірі 40000,00 грн.

Разом із тим, як вбачається із позовної заяви та матеріалів справи, із виникненням інфляційних збитків сторона позивача безпосередньо пов`язує невиконання ОСОБА_3 рішення суду у справі № 521/11353/18, яким ухвалено стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 41358,91 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, всупереч твердженням представника позивача, не 09 березня 2019 року, а 11 березня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положенням ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Положення ч. 4 вказаної статті регламентує також виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61- 1625СВІ8).

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15).

Таким чином, обов`язок зі сплати суми у розмірі 41358,91 грн. за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси виникла у ОСОБА_3 11.03.2019 р. - у день набрання законної сили рішенням у справі № 521/11353/18 - тобто, у день, коли вказаним рішенням суду вказаний обов`язок був встановлений.

У зв`язку із виконанням рішення суду 20.09.2021 р., період, за який є законним стягнення збитків за невиконання рішення, є проміжок часу з 11.03.2019 р. по 20.09.2021 р.

Керуючись вказаним, наведено розрахунок інфляційних збитків за невиконання ОСОБА_3 , зобов`язання зі сплати 41358,91 грн. з 11.03.2019 р. по 20.09.2021 р.

Основна сума заборгованості за рішенням суду у справі № 521/11353/18 - з 11.03.2019 р. по 20.09.2021 р. - Сума боргу - 41358,91 грн., Всього - 41358,91 грн.

Інфляційні витрати:

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = (111: 100 ) х (112 : 100 ) х (113 : 100 ) х ... (IIZ : 100 ) 111 - індекс інфляції за перший місяць прострочення.

IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Інфляційне збільшення:

41358,91 * 1,9 - 41358,91 = 5980,21 грн.

3% річних.

Сума санкції = С * 3 * Д : 365 :100, де С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 11.03.2019 р. до 20.09.2021 р. 41358,91 * 3 * 924 : 365 : 100; - днів у періоді 924; = 3141,01 грн.

Всього штрафних санкцій: 3141,01 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання: 924 дні

Всього сума штрафних санкцій з інфляційними втратами складає 9121,22 грн.

Щодо заявленого у позові розрахунку пені.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором (у даному конкретному випадку - розписки), яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За наведеної позиції існує неможливість нарахування суми пені за зобов`язанням, оскільки не передбачає можливості застосування такого засобу забезпечення виконання зобов`язання.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На виконання вказаних вимог щодо підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: 1) копія договору про надання послуг з правової допомоги від 25.09.2021 р., укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Адвокатська контора Поліщук Д.О.», відповідно до п.3.1. якого розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу становить 10000,0 (десять тисяч) гривень. Відповідно до п. 3.2. Договору від 25.09.2021 р. Сторони погодили, що Клієнт сплачує бюро гонорар протягом 5 банківських днів, з дня виставлення рахунку на оплату. При цьому позивачем не надано суду - розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги, акту виконаних робіт; квитанції, підтверджуючої сплату ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги.

Таким чином, з боку позивача не були надані достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують понесенні ним витрати на правничу допомогу у сумі 10000 гривень, що є підставою для відмови позивачу у стягненні з відповідача витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі, оскільки не надано документу підтверджуючого сплату гонорару.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення суму штрафних санкцій з інфляційними втратами в розмірі 9121,22 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись, ст. ст. 13, 133, 141, 263 - 265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , флігель Б) суму боргу у розмірі 9121,22 грн (дев`ять тисяч сто двадцять дві грн 22 коп.), з яких: - 5980,21 грн (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят грн 21 коп.) інфляційних витрат; - 3141,01 грн (три тисячі сто сорок одна грн 01 коп.) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,0 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

У стягненні витрат, пов`язаних з правничою допомогою ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 25 травня 2022 року.

Головуючий В.К.Гуревський