Справа №: 343/362/22
Провадження №: 2/0343/251/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) безстроково, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 12 квітня 2021 року на весь строк встановлення інвалідності (довічно).

Стягнути з ОСОБА_2 всі понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_2 .

Однак, сімейне життя в них не склалося, шлюб між ними було розірвано в 2006 році.

За час спільного проживання в шлюбі у них народилась дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ухилявся від утримання дочки, тому вона змушена була звернулась до Долинського районного суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з відповідача аліментів.

Рішенням Долинського районного суду від 03.05.2005 в справі №2-80/2005 її позов задоволено, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 20 жовтня 2004 року та проводилось до повноліття дитини, що підтверджую виконавчим листом виданим 25.04.2017 Долинським районним судом у справі № 2-80/2005.

На даний час дочка ОСОБА_4 не може себе самостійно обслуговувати та жити нормальним повноцінним життям в соціумі, їй важко виконувати щоденні завдання і сприймати події, що відбуваються навколо, тому у всіх своїх діях вона покладається на неї.

На даний час донька вже є повнолітньою, тому відповідач припинив виплату аліментів.

З досягнення повноліття потреби у витратах для забезпечення належного рівня життя, що є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дорослої непрацездатної особи змінились в сторону збільшення порівняно із витратами, на утримання дитини .

Дані потреби частково забезпечуються за рахунок соціальних виплат, які є недостатніми для забезпечення належного рівня життєдіяльності, адже їх донька є особою з інвалідністю з дитинства І групи А, хворіє та потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.01.2022 по справі №343/1452/21 доньку, ОСОБА_3 визнано недієздатною та встановлено опіку над нею, призначивши її, ОСОБА_1 , її опікуном. Так як вона зайнята постійним доглядом за дочкою, то не має можливості працювати та отримувати додатковий дохід.

Обов`язок утримувати непрацездатних повнолітніх дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

ОСОБА_4 потребує коштів для життя та лікування, зокрема для купівлі продуктів, одягу, ліків та на інші потреби, однак відповідач не усвідомлює цього та вважає, що його обов`язок як батька щодо утримання дитини закінчився досягненням нею повноліття.

Після досягнення донькою повноліття вона, ОСОБА_1 , та особисто донька, ОСОБА_3 , звертались до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовними заявами про стягнення аліментів на її утримання. Суддями були відкриті провадження у справі (ухвали від 13.04.2021, справа №343/645/21; 05.08.2021, справа №343/1451/21; 20.10.2021, справа № 343/2028/21). Проте, з різних причин 2 позовні заяви були залишені без розгляду та одна повернена (згідно ухвал від 29.04.2021, 30.11.2021, 31.12.2021).

При тім, відповідачу відомий був обов`язок, сплачувати аліменти на утримання доньки, адже він отримував копії позовних заяв з додатками, які подавались ними до суду. Однак, від виконання такого обов`язку перед дитиною він ухилявся.

Таким чином, вважає, що аліменти мають бути присуджені за минулий час з дати подачі першої позовної заяви про стягнення аліментів, а саме з 12.04.2021 року (а.с.1-4).

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов не визнає, вважає його безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою з інвалідністю 1 групи п. А з дитинства.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №233689 від 18.01. 2021 вона визнана особою з інвалідністю 1 групи п А з дитинства довічно з приводу психічного захворювання, потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Дочка ОСОБА_4 має право на державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства 1 групи п. А. Крім того виплачується також надбавка за догляд за особою з інвалідністю, в даному випадку опікуну ОСОБА_4 .

Він систематично на підставі рішення Долинського районного суду від 03.05.2005 сплачував аліменти на ОСОБА_4 з 20 жовтня 2004 року до її повноліття.

Він не є особою, яка має намір уникнути від виконання батьківського обов`язку по утриманні ОСОБА_4 .

Однак, просить суд врахувати, що згідно з матеріальним становищем він не має реальної можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_4 .

Він перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проживає разом з дружиною та дітьми в житловому будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності його дружині. Через проблеми з працевлаштуванням, дружина не працює.

З липня 2021 року він працює в ТОВ «ПРО- ТС» водієм , його нарахована заробітна плата за місяць складає 6080.89 грн. з урахуванням утриманого податку -4986,33 грн., що вбачається з довідки про доходи від 03.11. 2021 . До липня 2021 року він працював у ФОП ОСОБА_8 , водієм, його нарахована заробітна плата в місяць складала 6200,00 грн.

Ні транспортних засобів, ні нерухомого майна, чи земельного наділу, він не має, інших доходів теж не має. Він готовий вишукувати можливості, щоб якнайкраще забезпечити достатній рівень життя дітей, який необхідний для їх фізичного, розумового і соціального розвитку, однак на даний час такої можливості не має.

Враховуючи його місячний дохід в сумі 4 986,33грн., на кожного члена його сім`ї припадає по 1246.58 грн.

Просить суд врахувати всі обставини, які визначають міру потреби позивачки і міру його можливості сплачувати аліменти.

Вважає, що не має жодних підстав для стягнення аліментів за минулий період, оскільки позовна заява поступила до суду 21 лютого 2022 року, а позивачка всупереч вимогам ст. 191 СК України просить стягнути аліменти, починаючи з 12 квітня 2021 року, без жодних на це підстав.

Як вбачається з позовної заяви, рішенням Долинського районного суду Івано- Франківської області від 18.01.2022 по справі №343/1452/21 ОСОБА_3 визнано недієздатною та встановлено опіку над нею, призначивши ОСОБА_1 її опікуном. Рішення набрало законної сили 18 лютого 2022 року.

Від січня 2021 року ( від часу встановлення інвалідності ) у матері - позивачки ОСОБА_1 була реальна можливість визнати дочку ОСОБА_4 недієздатною, встановити опіку над нею та призначити її опікуном над дочкою раніше.

Не можна погодитися з доводами позивачки щодо того, що він ухилявся від обов`язку сплачувати аліменти. Безпідставним є посилання позивачки на те, що вона три рази зверталася до суду з позовами про стягнення аліментів на її користь, і це є підставою для поновлення пропущеного нею процесуального строку і стягнення аліментів за минулий час.

Однак ці позовні заяви були залишені без розгляду за заявами позивачки, а одна повернута через неналежне оформлення позовів, а отже позовні заяви не розглядалися не з його вини, а з вини позивачки. Безпідставними є вимоги в частині стягнення з нього всіх судових витрат (а.с.27-30).

Позивачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.38,44,47).

Представник позивачки адвокат Комарницький Е.Г. (ордер серії АТ №1021281 а.с.48) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.24).

Представник відповідача адвокат Оленин О.Ф. (ордер серії ІФ №101487 а.с.40) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зіславшись на викладені у відзиві обставини , просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Абзацом 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. за №3 встановлено, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Ст.200 СК України, встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до вимог ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Вказаний висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 20.05.2019 у справі 713/61/18-ц.

Сімейний Кодекс України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина".

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні").

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами по справі, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі і за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 03.02.2003 (а.с.8).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №115 від 30.06.2006 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 30.06.2006 (а.с.9).

Згідно висновку МСЕК від 18 січня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана особою з інвалідністю 1 А групи з дитинства довічно, та потребує стороннього догляду та нагляду (а.с.10).

Рішенням Долинського районного суду в справі №343/1452/21 від 18.01.2022 (а.с.16-18) ухвалено: заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Долинської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - задоволено.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - недієздатною.

Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено в судовому засіданні , позивачка здійснює догляд за донькою, оскільки остання не може самостійно себе обслуговувати, а також не може залишатися без стороннього догляду.

Згідно матеріалів справи відповідач по справі працює на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ «ПРО-ТС» та має стабільний дохід.

Відповідно до копії довідки про доходи №ТС00-000004 від 03.11.2021, виданої ТОВ «ПРО-ТС» , загальна сума доходу ОСОБА_2 , за період з червня 2021 року до жовтня 2021 року, без урахування аліментів становить 23682,79грн . (а.с.35).

Відповідач по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_9 та ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14 квітня 2010 року (а.с.32), копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , серії НОМЕР_4 від 10 січня 2011 року (а.с.33) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , серії НОМЕР_5 від 21 січня 2015 року (а.с.34).

Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня донька сторін по справі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю з дитинства I групи підгрупи А, вона проживає з матір`ю, оскільки потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду, за станом здоров`я не може виконувати ніякі види праці.

Відповідач проживає окремо, не допомагає позивачці доглядати за їхньою спільною непрацездатною повнолітньою донькою, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Відповідно до п.п.2.1,2.2,2.6,3.1,3.4 Порядку надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства фінансів України 30.04.2002 №226/293/169, право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.

Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю призначається у таких розмірах: особам з інвалідністю з дитинства I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства, призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

На підставі документів, зазначених у підпункті 2.4 цього Порядку, до державної соціальної допомоги призначається також надбавка на догляд: за особами з інвалідністю з дитинства І групи.

Розмір надбавки на догляд: за особою з інвалідністю з дитинства I групи, віднесеним до підгрупи А, - 75 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2022 року - 1934 гривні. Для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року - 2481 гривні.

Відповідно до копії повідомлення про надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю УСЗН Калуського району (а.с.55) ОСОБА_3 перебуває на обліку в УСЗН Калуського району і отримує державну допомогу, розмір якої на даний час становить 5796,96 грн., у місяць, з яких: 5388,66 грн. розмір державної соціальної допомоги, 408,30 грн. надбавка на догляд за особами з інвалідністю.

Відповідач вказує на те, що не має можливості, з урахуванням його офіційного заробітку та утримання неповнолітніх дітей, сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки.

Проаналізувавши всі обставини справи та законодавство, яке регулює дані праовідносини, суд приходить до переконання, що надання матеріальної допомоги дитині є не правом, а обов`язком батьків.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 , має важке захворювання, потребує лікування, ураховуючи розмір її щомісячного доходу, суд вважає, що вона потребує матеріальної допомоги. Саме по собі отримання ОСОБА_3 доходів, що є рівними чи навіть більшими за розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не свідчить про те, що вона не потребує матеріальної допомоги від батька (такий висновок суду корелюється з правовими позиціями Верховного Суду, сформульованими у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц та постанові від 12.09.2019 у справі № 459/1381/18).

Аргументи позивачки щодо потреби у матеріальній допомозі для їхньої доньки суд вважає переконливими та обґрунтованими, оскільки витрати зумовлені насамперед станом здоров`я доньки та її захворюванням, а тому відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні доньки.

Не заслуговує на увагу в питанні стягнення аліментів і той факт, що відповідач будучи працевлаштованим отримує офіційний дохід в розмірі 6080, 00 грн, з яких утримує неповнолітніх дітей та дружину, як на підставу для відмови у позові.

Відповідачем не доведено належним чином заперечення проти позову, а саме, не надано належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач позбавлений змоги працювати, чи має поганий стан здоров`я, в зв`язку з чим не може допомагати матеріально своїй доньці, яка є повнолітньою, проте взагалі не може себе самостійно обходити та утримувати внаслідок хвороби.

У постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини».

Таким чином суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітньої непрацездатної доньки, є обов`язком обох батьків, а відповідач ОСОБА_2 , добровільно не надає матеріальну допомогу , хоча може її надавати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує матеріальної допомоги на придбання медикаментів, одягу, продуктів харчування, в тому числі на оплату додаткових витрат на лікування, позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів, підлягає до часткового задоволення.

Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст.ст.182,200 СК України, враховує матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , всі її джерела доходу, у тому числі державну соціальну допомогу, стан здоров`я повнолітньої доньки сторін ОСОБА_3 , яка визнана особою з інвалідністю І групи А та потребує постійного догляду, реабілітаційних заходів, які носять безперервний характеряк зараз так і надалі, в умовах сьогодення, коли відбувається постійне поступове збільшення вартості як медичних препаратів, так і медичних послуг, яких вона потребує, матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , те, що він працевлаштований, та має постійний дохід, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народилася в іншому шлюбі та дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно. При цьому суд виходить також з факту проживання батька окремо від дитини та його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ №233689 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - інвалідність встановлено довічно.

При цьому суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки положення ч. 2 ст. 182 СК України стосуються аліментів на дитину, а повнолітня ОСОБА_3 , є непрацездатною донькою сторін, а не дитиною в розумінні положень СК України.

Ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачкою ОСОБА_1 , для стягнення аліментів за минулий час не надано суду доказів, передбачених ч. 2 ст. 191 СК України, а саме доказів, які б підтверджували, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, починаючи з 12.04.2021 року, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати таких аліментів.

Посилання позивачки на те, що вона тричі зверталася до суду з позовами про стягнення аліментів на її користь, і це є підставою для стягнення аліментів за минулий час є безпідставними , оскільки ці позовні заяви були залишені без розгляду за заявами позивачки, а одна повернута через неналежне оформлення позову, а отже позовні заяви не розглядалися з вини позивачки.

Позовна заява подана ОСОБА_1 21 лютого 2022 року, а тому суд присуджує аліменти саме з цього дня.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного:

Позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн., судового збору.

На підставі ст.ст. 182,191,198,200, 201 СК України, керуючись ст.ст. 141, 200, 247, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково .

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 21 лютого 2022 року і проводити відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 18 січня 2021 року, на строк інвалідності (довічно).

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду .

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , житель АДРЕСА_4 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш