Дата документу 19.05.2022
Справа № 2-503/10
Провадження № 4-с/334/5/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря Піка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Сзідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо відмови про виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Сзідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мДніпро) щодо відмови про виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна записи про накладання арешту на все майно боржника ОСОБА_1 .

Вимоги скарги мотивовані тим, що 19.10.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення по справі 2- 503/10, яким задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №0261/06/07-КЕ від 19.04.2006 р. у розмірі 133 1303, 81 грн. та судових витрат - судового збору у сумі 1700,00 грн. і витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 252,00 грн.

На виконання зазначеного судового рішення було видано вісім виконавчих листі відповідно до кількості боржників і видів стягнення після чого Банком були подані виконавчі листи на виконання до Василівського ВДВС у Запорізькій області.

22.04.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя було визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи видані на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 р. по справі N 2-503/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Запорізької філії заборгованість за кредитним договором в розмірі 1331303,81 грн. (один мільйон триста тридцять одна тисяча триста три гривні 81 коп.), понесених судових витрат на оплату судового збору 1700,00 грн. та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 252,00 грн., а саме: виконавчий лист N 2-503/10 про стягнення з ОСОБА_4 користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" заборгованості у розмірі 1 331 303,81 грн.; виконавчий лист N 2-503/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" судових витрат на оплату судового збору - 1700,00 грн., та інформаційно-технічне забезпечення справи 252,00 грн.

З державного реєстру речових прав на нерухоме майно скаржник дізналась, що на все її майно накладено арешти Василівським ВДВС у Запорізькій області в рамках виконавчих проваджень з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів.

На підставі ували суду від 22.04.2021 р. на адресу Василівського ВДВС в інтересах Скаржника, адвокатом Працевитим Г.О. неодноразово направлялась заява до Василівського ВДВС у Запорізькій області про зняття арештів та закриття виконавчих проваджень, відкритих на підставі рішення суду.

Згідно листа Василівського ВДВС у Запорізької області від 29.09.2021 р. заявнику було відмовлено в зв`язку з тим, що скасування усіх заходів примусового характеру представляється неможливим в зв`язку з знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Наявність арештів на все майно Скаржника порушує його право власності, яке захищається Конституцією та Законодавством України, а тому Скаржник звертається з вказаною скаргою на бездіяльність виконавця.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно.

Представник Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Сзідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мДніпро) у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, суд доходить до наступного висновку:

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, 19.10.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалене рішення по справі 2- 503/10, яким задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №0261/06/07-КЕ від 19.04.2006 р. у розмірі 133 1303, 81 грн. та судових витрат - судового збору у сумі 1700,00 грн. і витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 252,00 грн.

На виконання зазначеного судового рішення було видано вісім виконавчих листі відповідно до кількості боржників і видів стягнення після чого Банком були подані виконавчі листи на виконання до Василівського ВДВС у Запорізькій області.

22.04.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя було визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи видані на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 р. по справі N 2-503/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Запорізької філії заборгованість за кредитним договором в розмірі 1331303,81 грн. (один мільйон триста тридцять одна тисяча триста три гривні 81 коп.), понесених судових витрат на оплату судового збору 1700,00 грн. та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 252,00 грн., а саме: виконавчий лист N 2-503/10 про стягнення з ОСОБА_4 користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" заборгованості у розмірі 1 331 303,81 грн.; виконавчий лист N 2-503/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" судових витрат на оплату судового збору - 1700,00 грн., та інформаційно-технічне забезпечення справи 252,00 грн.

У відповідності до листа Василівського ВДВС у Запорізької області від 29.09.2021 р. скасування усіх заходів примусового характеру не представляється можливим в зв`язку з знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією, Законами України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 1 Закону України «;Про виконавче провадження (Закон № 606-XIV), що у відповідній частині був чинним до 05.10.2016, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), що набрав чинності з 05.10.2016).

Дії у зазначеному виконавчому провадженні були вчинені під час дії Закону № 606-XIV та Закону 1404-VIII. Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до законодавства про виконавче провадження. Відповідно до ст. 1, ст. 2 ч.ч. 1, 2, ст. 6 ч. 1, ст. 11 ч. 1 Закону № 1404-VIII, державний виконавець повинен діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, і зобов`язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зобов`язаний не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, самі по собі обов`язковість чинного судового рішення, досягнення мети правосуддя у вигляді виконання такого рішення та відповідні права стягувача не можуть ставитися під сумнів. Поряд із цим, особа, зокрема, стягувач, діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, виконує відповідні обов`язки та реалізує свої права у межах, визначених у даному випадку законом, на власний розсуд і повинен діяти добросовісно, розумно, обачно, своєчасно, передбачаючи наслідки, не порушуючи прав інших осіб та не завдаючи їм шкоди. Так само і державний виконавець повинен діяти відповідно до закону та не порушуючи законні права сторін виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 та п.6 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави, за яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна (коштів) боржника. Зокрема пунктом 2 частини 4 даної статті передбачено, що арешт знімається у випадку надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається висновок про те, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням.

Згідно з статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" зазначається: у разі закінчення виконавчого провадження), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Отже, у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Виходячи з вищевикладеного, державний виконавець був зобов`язаний скасувати арешти майна боржника в порядку ст. 22, 49-51 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 5 статті 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Серед вказаних в частині 4 статті 59 Закону відсутні такі підстави для зняття виконавцем арешту як безпосереднє виконання боржником перед новим кредитором грошового обов`язку, визначеного виконавчим листом. У зв`язку із цим передбачених законом підстав зобов`язувати державного виконавця скасувати раніше накладений ним арешт з усього майна не має, а ефективним та належним способом захисту прав скаржника в такій ситуації, відповідно до приписів частини 5 статті 59 Закону, є скасування арешту з майна боржника за ухвалою суду.

Верховний Суд розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст. 4ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 , як боржника, було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження. А факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією Українита Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

За таких умов існування арешту нерухомого майна, що був накладений у рамках конкретного виконавчого провадження саме за для досягнення мети цього провадження, забезпечення реального виконання рішення втратило своє призначення, арешт не виконує функцію забезпечення виконання рішення у виконавчому провадженні, що завершене. Натомість цей арешт за відсутності відповідного провадження не має правової основи, створює правову невизначеність і безпідставно обмежує права власника майна, погодитись із тим, що такий арешт може існувати по суті невизначений час, неможливо.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст.10,13,211,247,258-261,450-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Сзідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мДніпро) щодо відмови про виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна - задовольнити.

Визнати незаконною відмову Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вчинити дії щодо виключення з реєстру обтяжень нерухомого майна записи про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), накладені постановами державного виконавця Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області в зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 р. по справі №2-503/10 за позовом ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Зобов`язати Василівський районний відділ державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна записи про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), а саме арешти: номер запису про обтяження: 2275005 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 28.08.2013 15:05:57, Підстава для державної реєстрації: постанова, серія та номер: ВП № 39055303, виданий 23.08.2013, видавник: Відділ державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області; номер запису про обтяження: 11969423 (спеціальний розділ), Дата, час державної реєстрації: 15.12.2011 14:02:26, підстава постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28494875, 15.12.2011, державний виконавець відділу ДВС Василівського районного управління юстиції Запорізької області; номер запису про обтяження: 11031090 Дата, час державної реєстрації: 05.04.2011 10:41:11, Підстава для державної реєстрації: постанов про відкриття виконавчого провадження б/н 04.03.2011, видавник: ВДВС Василівського РУЮ, старший державний виконавець Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Тирон О.В., номер запису про обтяження: 11172397 дата, час державної реєстрації: 16.05.2011 13:35:16, постанова про відкриття виконавчого провадження б/н 10.05.22011 ВДВС Василівського РУЮ, державний виконавець Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області А.І.Лисенко в зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 р. по справі №2-503/10 за позовом ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Ухвала, в силу положень ч. 1ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена учасниками справи у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скаргана ухвалу подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Добрєв М. В.