провадження №2/279/174/22
Справа № 279/5751/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
судді Коваленко В.П.
секретаря Комарової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №279/5751/21 за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з невидачею трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з невидачею трудової книжки та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з роботодавцем ОСОБА_2 та працювала в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , на посаді касира торгівельного залу, що підтверджується трудовим договором від 08.04.2021 року. При оформленні на роботу нею було надано усі необхідні документи передбачені ст. 24 КЗпП України. 20.07.2021 року ОСОБА_1 подала письмову заяву про звільнення за власним бажанням. 30.07.2021 року її вже не допустили до роботи , повідомили , що звільнено з роботи з цієї дати згідно ст. 38 ЗКпП України за власним бажанням ( копія наказу) . Проте, при звільненні не було дотримано ряд процедур звільнення та порушено її права , як працівника, а саме: не видано трудову книжку; не видано копію наказу про звільнення; не виплачено всіх належних сум та не проведено розрахунку у визначені законом строки; про нараховані суми , які належні при звільненні , письмово не повідомили. В свою чергу 30.07.2021 року при звільненні ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату в сумі 2997 грн. за повний місяць, що є вдвічі меншою , ніж повинна бути ( 6000 грн.). Її усні та письмові претензії було проігноровано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач , який належним чином був повідомлений про розгляд справи, відзиву чи інших заперечень на позов не подав.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до положень ст.43 Конституції України , право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Стаття 93 КЗпП України визначає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.1ст. 115 КЗпП України)
Стаття 47 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Як встановлено судом та вбачається з інформації, наданої Пенсійним фондом України , копії трудового договору копії наказу про звільнення, позивачка з 08.04.2021 по 30.07.2021 перебувала в трудових відносинах з відповідачем.
Згідно наказу № 275-Зв К від 30.07.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної позади за власним бажанням.
Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2021 року позивачка зверталася із заявою ( претензією) до відповідача ОСОБА_2 та керівника ( завідуючої) магазина "Квіточка" , в якій просила виплатити їй належні при звільненні виплати, повернути трудову книжку , надати копію наказу про звільнення. Лист був отриманий відповідачами. На зазначену претензію ОСОБА_1 було видано копію трудового договору та копію наказу про припинення трудового договору. Письмову довідку про нараховані суми , які належать позивачці при звільненні та нараховану заробітну плату за весь період роботи та трудову книжку, видано не було.
Вказаних вище доказів , також, не було надано відповідачем на вимогу суду ( ухвала від 21.12.2021 року про витребуваннея доказів ) .
Отже, так як під час слухання справи відповідач не надав суду доказів, що позивачу за липень 2021 року була виплачена заробітна плата в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 3003, 00 грн. (суми вказані без відрахування податків та зборів).
Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні.
Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України.
Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Позивачка була звільнена 30.07.2021року. Станом на день розгляду справи розрахунок по заробітній платі з нею не був проведений.
Як зазначено позивачем , її заробітна плата складала 6000 грн. в місяць, графік роботи був два дні через два дні , тобто 15 робочих днів в місяць, а тому середньоденний заробіток позивача складав 400 грн..
Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 84 дні, а саме: серпень 2021 року -15 днів; вересень 2021 року - 15 днів; жовтень 2021 року - 15 днів; листопад 2021 року-15 днів; грудень 2021 року - 15 днів; січень 2022 року - 9 днів.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Щодо заявлених вимог позивача про стягнення середнього заробітку у зв"язку з невидачею трудової книжки з дня звільнення по день ухвалення рішення, суд зазначає наступне.
Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуть на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Частиною 5 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Суд задовольняє вимогу позивачу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення , а тому вимога позивача про стягнення середнього заробітку у зв"язку з невидачею трудової книжки з дня звільнення по день ухвалення рішення , задоволенню не підлягає.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 2000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.47, 115-117, ст.237-1 КЗпП України, ст. 141, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя В.П. Коваленко