КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року м. Київ

Справа №365/527/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/5101/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмово провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Хижного Р.В. 29 листопада 2021 року у смт. Згурівка, повний текст рішення складений 02 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В

Згідно штампу поштового відділення представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 22 жовтня 2021 року звернулась до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 3829,38 доларів США, з яких грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 52400,00 грн основного боргу, та 3 % річних у розмірі 219,12 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 5740,95 грн та 3 % річних у розмірі 1610,26 доларів США, що еквівалентно на день подання позову 42188,81 грн (зі суми 57000 доларів США).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зі свого рахунку НОМЕР_1 , відкритому в банку HSBC, перерахував на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в банку «УкрСиббанк», що належить відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти п`ятьма переказами: 17 вересня 2017 року - 7000 доларів США, 22 жовтня 2017 року - 7000 доларів США, 30 жовтня 2017 року - 38000 доларів США, 17 грудня 2017 року - 5000 доларів США, 25 лютого 2018 року - 2000 доларів США. Всього позивач перерахував відповідачу кошти у розмірі 59000 доларів США. Позивачем було подано позов про стягнення з відповідача ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів за чотирма переказами, які були зроблені у 2017 році на загальну суму 57000 доларів США. На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року у справі № 365/388/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1737984,88 грн, з яких грошові кошти у розмірі 57000 доларів США, що еквівалентно 1599420,00 грн, основного боргу та 3 % річних у розмірі 138564,88 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Станом на 26 серпня 2021 року грошові кошти у розмірі 57000 доларів США позивачу не повернуті. При цьому, позивачем не було пред`явлено позову про стягнення безпідставно набутих коштів на підставі п`ятого переказу на суму 2000 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позовної заяви становить 52400,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач набув грошові кошти без достатніх на те правових підстав, представник позивача просив суд про стягнення цих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Також позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просив про стягнення 3 % річних за прострочення виконання цього зобов`язання та зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3 % річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмір 3829,38 (три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) доларів США, з яких:

- основного боргу 2000,00 (дві тисячі) доларів США;

-3 % річних у розмірі 219,12 (двісті дев`ятнадцять) доларів США, що еквівалентно на день позовної заяви 5740 (п`ять тисяч сімсот сорок) гривень 95 копійок;

-3 % річних у розмірі 1610,26 (одна тисяча шістсот десять) доларів США, що еквівалентно на день позовної заяви 42188 (сорок дві тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 81 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 1003 (одна тисяча три) гривні 30 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що ході судового розгляду справи відповідач визнав факт перерахування позивачем на його банківський рахунок грошових коштів у розмірі 2000 доларів США платежем від 25 лютого 2018 року. Перебування позивача та сестри відповідача у шлюбі не є безумовною підставою, що свідчить про наявність законних підстав для набуття коштів відповідачем. Підтвердження того, що кошти отримані відповідачем мали призначення для задоволення потреб дружини та її сім`ї, та витрачались саме на вказані цілі, відповідачем не надані. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що кошти перераховані позивачем відповідачу у розмірі 2000 доларів США є безпідставно набутим майном, а тому відповідач зобов`язаний повернути ці кошти позивачу.

Вирішуючи питання стягнення 3 % річних, суд керувався правовими висновками Верховного Суду. Обов`язок щодо повернення безпідставно набутих коштів за своєю суттю є грошовим зобов`язанням. З огляду на це, до даних правовідносин може бути застосовано положення ст. 625 ЦК України. Суд погодився з розрахунком 3 % річних наданим позивачем, згідно якого розмір процентів визначений із суми 2000 доларів США за вказаний вище період прострочення становить 219,12 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 5740,95 грн.

Також суд погодився з обґрунтуванням 3 % річних, що розраховані із суми 57000 доларів США, яка присуджена на користь позивача за рішенням Згурівського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року. Присуджена судом сума безпідставно набутих коштів позивачу станом на 26 серпня 2021 року (дата визначена самим позивачем) не повернута. Судом прийнтий розрахунок 3 % річних наданий позивачем, згідно якого розмір процентів із суми 57000 доларів США за період з 17 вересня 2020 року по 26 серпня 2021 року становить 1610,26 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 42188,81 грн.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач, його представником - адвокатом В.Швець подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування обставин справи. Вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що вказані кошти не можуть вважатись безпідставно отриманими, так як мав місце договірний характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, а саме за своєю суттю були допомогою члену сім`ї позивача - дружині позивача на той час, яка є рідною сестрою відповідача. Позивачем не доведені обставини помилкового перерахування коштів, перерахунок коштів здійснювався позивачем свідомо та виключно в силу відносин, які склались між сторонами для подальшого використання грошових коштів дружиною позивача. Оскільки грошове зобов`язання відповідача перед позивачем відсутнє, то відсутні і підстави для стягнення 3% річних.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно з копією виписки банку «HSBC» від 28 лютого 2018 року (мова оригіналу та переклад українською) та копії виписки банку «УкрСиббанк» підтверджено перерахування позивачем ОСОБА_2 зі свого рахунку НОМЕР_1 , відкритому в банку «HSBC» на рахунок № НОМЕР_2 , відкритому в банку «УкрСиббанк», що належить відповідачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2000 доларів США (а.с.27, 28, 30).

Зарахування коштів на картковий рахунок відповідача також підтверджується копією інформації про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 (а.с.31-32, 34).

Картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в банку «УкрСиббанк». Власником рахунку є відповідач ОСОБА_1 , валюта рахунку: долар США, закритий рахунок 03 вересня 2018 року (а.с.29, 33).

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року у справі № 365/388/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1737984,88 грн, з яких грошові кошти у розмірі 57000 доларів США, що еквівалентно 1599420,00 грн, основного боргу та 3 % річних у розмірі 138564,88 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлені обставини перерахування позивачем ОСОБА_2 (платник) коштів відповідачу ОСОБА_1 (одержувач) грошовими переказами: 17 вересня 2017 року - 7000 доларів США, 22 жовтня 2017 року - 7000 доларів США, 30 жовтня 2017 року - 38000 доларів США, 17 грудня 2017 року - 5000 доларів США. Загалом на рахунок відповідача ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 57000 доларів США. Судами констатовано, що набуття вказаних коштів відповідачем мало місце без достатньої правової підстави (а.с.7-25).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2022 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін. Суд касаційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 висловив правову позицію, що конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 вказано на те, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У Постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 365/388/20 вказано на те, що зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Також у цій постанові Верховний Суд вказав на те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є перерахування коштів 25 лютого 2018 року позивачем відповідачу, яке було один з п`яти здійснених переказів, а тому його необхідно розглядати в контексті попередніх перерахувань, які судовими рішеннями визнані безпідставно набутими коштами. Зазначенні вище судові рішення мають преюдиційне значення та обставини, встановлені вказаними рішеннями не підлягають доказуванню в порядку, що визначений ст. 82 ЦПК України.

Виходячи з наведених вище позицій Верховного Суду кондикція може застосовуватись як самостійний спосіб захисту на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК. А обставини даної справи вказують що у даному випадку відповідно до ст. 1212 ЦК може застосовуватись кондикція як самостійний спосіб захисту

В ході судового розгляду справи відповідач визнав факт перерахування позивачем на його банківський рахунок грошових коштів у розмірі 2000 доларів США платежем від 25 лютого 2018 року, вказані обставини підтверджуються і належними доказами, якими є банківські документи.

Заперечення сторони відповідача про те, що сторони по справі на час перерахування коштів були члена сім`ї, оскільки сестра відповідача ОСОБА_4 та позивач перебували у шлюбі і ці кошти перераховувались позивачем для забезпечення потреб дружини та її сім`ї розглянуті судом першої інстанції та вірно оцінені як такі, що не є безумовною підставою, що свідчить про наявність законних підстав для набуття коштів відповідачем. Сторона відповідача вказуючи на наявність договірних правовідносин не вказує характер цих правовідносин, а отже вказане твердження слід визнати безпідставним. Іншого обґрунтування підстав набуття відповідачем прав на вказані грошові кошти не наведено.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 2000 доларів США, як безпідставно набутих, відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наявність невиконаного відповідачем грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України, у нього виникає обов`язок по сплаті позивачу 3 % річних. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином період прострочення визначений позивачем з 27 лютого 2018 року до 21 жовтня 2021 року, що становить 1334 календарних дні.

Суд погоджується з розрахунком 3 % річних наданим позивачем, згідно якого розмір пені визначений із суми 2000 доларів США за вказаний вище період прострочення становить 219,12 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 5740,95 грн. Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв посилання сторони відповідача на закінчення строків позовної давності щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2000 доларів США та 3 % річних з цієї суми, з огляду на те що період нарахуваня не виходить за межі строку позовної давності, так як закінчення цього строку припало на період дії карантину, встановленого Кабунетом Міністрів України з метою запобігання короно вірусної хвороби, що в силу положень п.12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України продовжувались на строк дії такого карантину.

Цивільні права та обов`язки, в силу ч. 5 ст. 11 ЦК України можуть виникати з рішення суду.

В даній справі наявність рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 57000 доларів США зумовило виникнення грошового зобов`язання на підставі рішення, на яке також розповсюджується дія ч.2 ст. 625 ЦК. А тому суд погоджується з обґрунтуванням 3 % річних, що розрахований із суми 57000 доларів США, що присуджена на користь позивача за рішенням Згурівського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року. Присуджена судом сума безпідставно набутих коштів позивачу станом на 26 серпня 2021 року (дата визначена самим позивачем) не повернута. Докази виконання відповідачем рішення суду в ході розгляду ієї справи суду представлені не були. За згаданим рішенням суду на користь позивача було стягнуто 3 % річних за період до 16 вересня 2020 року. Отже, з 17 вересня 2020 року має право на присудження 3 % річних за подальший період прострочення.

Суд погоджується з розрахунком 3 % річних наданим позивачем, згідно якого розмір пені визначений із суми 57000 доларів США за період з 17 вересня 2020 року по 26 серпня 2021 року становить 1610,26 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 42188,81 грн. Вказаний розрахунок не спростовується і доводами апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини щодо наявності у відповідача перед позивачем грошових зобов`язань, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, не вбачає і підстав для компенсації відповідачеві понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук