Справа № 523/9778/21
Провадження №2/523/1324/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Лапчинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю звернулась адвокат Бочева Ліна Анатоліївна. В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 на праві власності належить 5/6 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Представник зазначає, що 1/6 частина домоволодіння перебуває у власності ОСОБА_2 , який ніколи не користувався своєю часткою, будь-яких розпоряджень щодо майна не залишив, та в період з 1996 по 1998 роки виїхав на постійне місце проживання за кордон. Представник зазначає, що саме ОСОБА_1 , безперервно в повному обсязі користується домоволодінням та самостійно несе витрати по його утриманню. На підставі викладеного просить визнати за позивачем право власності на 1/6 частину домоволодіння.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено безх руху з підстав її невідповідності вимогам ЦПК України.

Заявою від 25.06.2021 року (вх. № 18781) позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2021 року задоволено клопотання адвоката Бочевої Л.А., залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю в якості співвідповідача: ОСОБА_2 (а.с.89).

Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача 20.12.2021 року (вх. № 37434) подав відзив на позовну заяву, згідно якого представник позовні вимоги не визнає, та просить позов залишити без задоволення. Відзив мотивовано тим, що відповідач не зазначив жодних належних підстав передбачених Законом для подання такого позову. Також, у відзиві представник відповідача зазначив, що строк передбачений ст. 344 ЦК України для позивача не настав, надані докази не доводять добросовісного володіння майном, крім іншого, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відмови власника від частки у майні, право власності на 1/6 частину домоволодіння не припинялось та не оспрювалось. Також, представником відповідача зазначено, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у даній справі є саме власник 1/6 частини домоволодіння, тобто, ОСОБА_2 . На підставі викладеного, представник відповідача просить у позові відмовити, з підстав його недоведеності та необґрунтованості (а.с.99-106).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.115).

В останнє судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим, на адресу суду 12.05.2022 року (вх. № 7953) надійшла заява ОСОБА_1 про можливість розгляду справи у його відсутність, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.122).

Відповідачі Одеська міська рада та ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили.

Також, 12.05.2022 р. на адресу суду надійшли письмові заяви свідків (а.с.123-125).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, відзив на позовну заяву, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради зазначено, що за даними матеріалів інвентаризаційної справи і записами в реєстраційних книгах, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями по АДРЕСА_2 зареєстровано за: ОСОБА_2 у вигляді 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 14.05.1985 року, зареєстрованого під № 2047 (реєстрація від 17.07.1985 року, книга № 91, стр.34, р.№9602). За, ОСОБА_1 2/3 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 14.06.1995 року реєстровий номер 1-2081 (реєстрація від 02.08.1995 року, книга № 96 доп, стр. 20, р№9602).

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є: дружина ОСОБА_4 , сини ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 . Спадщина складається з половини кам`яного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 , житловою площею: 41,7 кв.м., надвірними господарськими будівлями літня кухня, літ «Б», вбиральня літ «В», сараєм літ «Г», огородження № 1-4,6 мощення І і цистерною, що розташоване на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що належали померлому на підставі договору про надання з безоплатне користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, засвідченого Першого одеською державною нотаріальною конторою 1965 року по реєстру № 3-9513, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 26.06.1963 року під № 85 на стр.34 книга №91 (а.с.11-12).

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою спадкоємцем до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , є її син ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.57).

Таким чином, з досліджених документів вбачається, що позивач та відповідач у справі є власниками житлового будинку на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом після смерті батька та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом.

У позові позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , своєю часткою у власності ніколи не користувався, залишив її без догляду, не залишив будь-яких розпоряджень щодо майна. Також, позивач зазначає, що до смерті його матері, саме вона, ОСОБА_4 , здійснювала догляд за часткою в домоволодінні, підтримувала майно в належному стані та відкрито ним користувалась. Після смерті матері, починаючи з 1995 року позивач безперервно користується майном, несе витрати по його утриманню.

Судом з даного приводу досліджуються абонентські книги та рахунки по сплаті комунальних послуг (а.с.20-35). З наданих квитанцій вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 , здійснюється оплата послуг за користування житлово-комунальними послугами.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), - якщо інше не встановлено цим кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01.01.2001 року.

Як встановлено матеріалами справи, співвласник домоволодіння ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, виходячи з зазначеного, можна дійти висновку, що з 1995 року позивач у справі самостійно опікується житловим будинком та самостійно несе витрати по його утриманню.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ними володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

З даного приводу, судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивач є добросовісним володільцем майна, відкрито користується майном, комунальні послуги сплачує в повному обсязі, доглядає за майном, проводить поточні ремонти тощо.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння.

Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Щодо відкритості володіння спірним майном, судом досліджуються письмові пояснення свідків, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, відповідно до письмових свідчень свідка ОСОБА_5 , останній зазначив, що після смерті матері його батько, тобто позивач у справі ОСОБА_1 , став користуватись всім будинком, як власник, робив поточні ремонти, повністю утримає весь дім. За весь цей час власник майна не з`явився, та при цьому не надав будь-яких розпоряджень щодо майна (а.с.123).

Згідно письмових свідчень свідка ОСОБА_6 , останній пояснив, що йому особисто відомо, що його сусід ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_4 , в повному обсязі користується всім будинком, власними силами привів будинок до належного стану, сплачує комунальні платежі. Користується майном, як власник. Протягом всього часу, власник майна до будинку не з`являвся, не залишив та не надав розпоряджень щодо майна (а.с.124-125).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Суд вважає, що позивач набув права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше десяти років, і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вартість складу визначено майна, відповідно до звіту про оцінку майна, а саме: 1/6 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , становить: 59 937 грн. 39 коп. (а.с.51-52).

Відповідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, як такі що спростовані матеріалами справи, оскільки позивачем доведено давність, відкритись та добросовісність володіння спірним майном.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач фактично володіє спірним майном протягом 27 років поспіль, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, оскільки титульний власник майна жодних дій щодо своєї власності не вчиняє, до суду не з`явився, не вчиняє жодних дій щодо утримання власності, а тому, суд дійшов висновку щодо доцільності задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 317, 319, 322, 328, 344 ЦК України, Пленумом ВСУ, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/6 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка рахується за ОСОБА_2 , за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 19.05.2022 р.

Суддя: