КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4605/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костенко Людмили Іванівни, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костенко Л.І., у якій просив суд визнати неправомірною бездіяльність начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костенко Л.І., що виражається у не скасуванні арешту накладеного виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 22653762 на все невизначене майно, все нерухоме майно; зобов`язати начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костенко Л.І. зняти арешт (припинити) обтяження у формі арешту нерухомого майна, невизначеного майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження № 22653762 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження: № 11435122 від 27 липня 2011 року 14:46:07.

Свої вимоги мотивував тим, що 17 листопада 2011 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 22653762 з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_1 .

Однак, в подальшому 24 червня 2014 року виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, проте на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у виконавця були відсутні підстави для зняття арешту майна боржника і на даний час на все майно ОСОБА_1 накладено арешт та заборону відчуження.

Крім того, скаржник вказував, що дане виконавче провадження знищено відповідно до ч. 1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби за спливом строку зберігання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження за вказаною скаргою ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у які вказує, що з урахуванням роз`яснень викладених в ухвалі Солом`янського районного суду від 11 жовтня 20021 року про необхідність вирішення питання про зняття арешту з майна в позовному провадженні, що викладені в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві про скасування арешту, однак Вишгородським районним судом Київської області йому було відмовлено у відкритті провадження, оскільки в такому випадку ОСОБА_1 мав би бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є й боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Враховуючи вказане, ОСОБА_1 опинився в ситуації, коли фактично було обмежено доступ до правосуддя, а тому був вимушений звернутись до апеляційного суду та просити скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При апеляційному перегляді вказаної справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити оскільки ухвалене у справі судове рішення, позбавляє доступ заявника до правосуддя. Крім того висновки викладені в оскаржуваній ухвалі суду не відповідають нормам цивільного процесуального законодавства, що є підставою для її скасування.

При апеляційному розгляді вказаної справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Костенко Л.І., мотивував своє рішення тим, що Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції позбавлений можливості здійснити дії щодо зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, через відсутність вказаного виконавчого провадження, у зв`язку з чим питання про скасування арешту накладеного державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій щодо виконання рішення суду підлягає вирішенню в позовному провадженні .

Однак погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Так, відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним положенням цивільного процесуального законодавства постановлена у справі ухвала суду не відповідає.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК Українирозглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану у справі ухвалу, не врахував того, що заявник у вказаній справі ОСОБА_1 , будучи стороною виконавчого провадження - боржником, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) і підстав відступити від зазначених висновків апеляційний суд не встановив.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.? ?

Керуючись ст. 367, 374, 379, 313-384, 447 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв