Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2022 Справа №607/20553/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Бублінської О.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у розмірі 200000 гривень в порядку регресу. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Згідно із Наказом №23/01-19 від 23.01.2019 року «Про прийняття на роботу», ОСОБА_2 прийнятий на роботу з 24 січня 2019 року на посаду водія автобуса. 23 листопада 2019 року близько 06 години 55 хвилин на перехресті проспект Степана Бандери - вулиця Коновальця, вулиця Слівенська на регульованому сигналом світлофора пішохідному переході трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «ЗАЗ I-VAN А07А2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 . В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа (лінійний перелом лівої тім`яної кістки, який поширюється на ліву скроневу кістку та на ліве велике крило клиноподібної кістки), лицевого черепа (перелом передньої та латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки, дуги лівої виличної кістки), що супроводжувалися забиттям скроневої частки лівої півкулі головного мозку та набряком його речовини, розвитком «малої» субдуральної гематоми скроневої частки лівої півкулі головного мозку із компресійно-дислокаційним синдромом, закритої травми грудної клітки у вигляді забиття правої легені з розвитком правобічного «малого» гемотораксу, закритої травми живота із заочеревинною гематомою з проявами внутрішньої кровотечі, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року у справі №607/1925/20, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої двісті тисяч гривень завданої моральної шкоди. Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 в користь держави процесуальні витрати на загальну суму 5 338,34 гривень. 26 травня 2021 року згідно із ухвалою Тернопільського апеляційного суду у справі №607/1925/20, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Задорожного І.М. залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року відносно ОСОБА_2 - без змін. При цьому, 27 січня 2021 року Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження за №64289113, щодо виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18.01.2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_3 200 000 гривень завданої моральної шкоди. Вказаний розмір завданої моральної шкоди у сумі 200000 гривень сплачений позивачем ФОП ОСОБА_1 на користь потерпілої у повному обсязі. Відповідно до Постанови Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 19 серпня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №64289113, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18.01.2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_3 200 00 гривень завданої моральної шкоди, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із стягненням заборгованості у повному обсязі. З цих підстав позивач вважає, що оскільки він відшкодував шкоду, завдану його працівником під час виконання трудових обов`язків, отже він має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи відповідача ОСОБА_2 відповідно до частин 1,2 ст. 130 КЗпП України, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Відзиву на позов від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Кметик В.Я. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник відповідача був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи.

Судом установлено:

23 листопада 2019 року близько 06 години 55 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автобусом «ЗАЗ I-VAN А07А2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався крайньою лівою смугою руху проспекту С. Бандери м. Тернополя в напрямку вул. Руська, наближаючись до регульованого перехрестя проспект Степана Бандери - вулиця Коновальця, вулиця Слівенська, на якому ОСОБА_2 необхідно було виконати поворот ліворуч на вул. Слівенську. Під час руху ОСОБА_2 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.(б) ПДР України. В цей час на вказаному перехресті, на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, який встановлений на вул. Слівенській та позначено знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.42.2 ПДР України, на дозволяючий рух пішоходів зелений сигнал світлофора вийшла ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину дороги вул. Слівенська в напрямку вул. Руська в спокійному темпі ходьби. Виконуючи поворот ліворуч із проспекту С. Бандери на вул. Слівенську та наближаючись до пішохідного переходу, в межах якого рухалась ОСОБА_3 , водій ОСОБА_2 не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_3 , а допустив наїзд на неї передньою правою частиною автобуса «ЗАЗ I-VAN А07А2» р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.п. 16.2, 18.2 ПДР України. В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа (лінійний перелом лівої тім`яної кістки, який поширюється на ліву скроневу кістку та на ліве велике крило клиноподібної кістки), лицевого черепа (перелом передньої та латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки, дуги лівої виличної кістки), що супроводжувалися забиттям скроневої частки лівої півкулі головного мозку та набряком його речовини, розвитком «малої» субдуральної гематоми скроневої частки лівої півкулі головного мозку із компресійно-дислокаційним синдромом, закритої травми грудної клітки у вигляді забиття правої легені з розвитком правобічного «малого» гемотораксу, закритої травми живота із заочеревинною гематомою з проявами внутрішньої кровотечі, які належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року у справі №607/1925/20, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Згідно ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої двісті тисяч гривень завданої моральної шкоди. Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 в користь держави процесуальні витрати на загальну суму 5 338,34 гривень.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 травня 2021 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року залишено без змін.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , працюючи на посаді водія автобуса у ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується Наказом №23/01-19 «Про прийняття на роботу» від 23 січня 2019 року (а.с.14).

Згідно п. 5.3. Посадової інструкції водія автотранспортних засобів, водій несе відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди у межах, визначених діючим трудовим, кримінальним і цивільним законодавством.

Відповідач ОСОБА_2 ознайомлений із вимогами про покладення на нього відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди під час виконання ним трудових обов`язків, що стверджується проставленим ним підписом у Посадовій інструкції водія автотранспортних засобів від 24 січня 2019 року (а.с. 15-16).

27 січня 2021 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.С. відкрито виконавче провадження ВП №64289113 з примусового виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18 січня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_3 200 000 гривень завданої моральної шкоди.

Позивачем ФОП ОСОБА_1 сплачено на користь потерпілої ОСОБА_3 200000 гривень завданої моральної шкоди, що підтверджується Довідкою АТ «Укрсиббанк» від 18 серпня 2021 року (а.с.18).

19 серпня 2021 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Семенчук К.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64289113 з примусового виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18 січня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь потерпілої ОСОБА_3 200 000 гривень завданої моральної шкоди, оскільки кошти надійшли на депозитний рахунок Відділу та перераховані стягувачу.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем.

За змістом ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Розмір і порядок відшкодування спричиненої майнової шкоди працівником врегульовано спеціальними законами, а саме Главою IX Кодексу законів про працю України, якою передбачено гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації.

Виходячи зі змісту вищезазначеного глави Кодексу законів про працю України, межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відтак, на час скоєння ДТП автобус «ЗАЗ I-VAN А07А2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 належав позивачу, а відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, а тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України після відшкодування позивачем шкоди у розмірі 200 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_3 у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відтак, оскільки позивач ФОП ОСОБА_1 здійснив відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків, суд висновку про те, що позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_4 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 200 000 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 23 травня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрована місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка