Провадження № 2/263/498/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 січня 2022 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Хараджа Н.В., при секретарі Зарудній А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним цивільним позовом, в якому посилається на те, що на праві спільної часткової власності їй належить 2/4 житлового будинку у господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласниками інших частин є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Земельна ділянка на якій знаходиться домоволодіння не приватизована і є комунальною власністю. Фактично в будинку проживає та користується ним позивачка, несе витрати по його утриманню лише вона. Технічна можливість виділу в натурі ј частини будинку, з дотриманням вимог ДБН в галузі будівництва відсутня. Припинення права відповідача на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона проживає в іншій державі, має у власності квартиру у РФ, з 2010 року взагалі не приїжджає до м. Маріуполя. А тому, просить суд: припинити право власності ОСОБА_2 на ј часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами; визнати за ОСОБА_1 право власності на ј часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, внаслідок припинення права власності на них ОСОБА_2 ; стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ј часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами в розмірі 31 925 грн. шляхом отримання їх з депозитного рахунку Жовтневого районного суду м. Маріуполя.

Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року відкрито провадження по зазначеній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Третя особа у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту позивачки та інформацією з Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради.

Відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою РФ, що підтверджується копією її паспорту.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.1994 року ОСОБА_1 , належить ј частка житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Також відповідно до витягу про державну реєстрацію прав МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 , належить ј частка житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами відповідно до договору дарування від 13.02.2012.

Згідно з витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 належить ј частка житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20.03.2009.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію пава власності від 03.07.2021 вбачається, що ОСОБА_3 належить 1/ 4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,власниками вказаного будинку є: ОСОБА_1 2/4 частки, ОСОБА_3 ј частка та ОСОБА_2 ј частка. Житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами складається з: житлового будинку, вбиральні, сараю, гаражу, огородження та замощення.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 30.11.2009 розподілити домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі з виділом ѕ та ј частки з організацією окремих входів не надається можливим відповідно з ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення», так як площа, що приходить на ідеальну ј частку, менша мінімальної площі для однокімнатної квартири.

З висновку про вартість майна та експертне дослідження від 26.07.2021 вбачається, що ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами становить 127700,00 грн., а вартість ј частки 31925 грн.

Відповідачка, яка неодноразово викликалася до суду, але не з`явилась, визначення дійсної вартості майна не оспорила.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири.

Згідно зі ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до положень ст. ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При цьому відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Також, і під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Під час судового розгляду позивачкою було приєднано до матеріалів справи квитанцію № 0.0..1 від 24.12.2021 відповідно до якої на депозитний рахунок суду внесено в якості компенсації вартості 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами

Таким чином, позивачка виконала свій обов`язок, передбачений вимоги ч.2 ст.365 ЦК України, щодо внесення на депозитний рахунок Білоцерківського Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області грошової суми коштів в розмірі ринкової (дійсної) вартості 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яка складає 31925 гривень.

За таких обставин, в силу презумпції правомірності фактичного володіння майном (частина третя статті 397 ЦК України), суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 31925. вартості спірного майна, які були зараховані на депозитний рахунок суду, належать ОСОБА_2 та підлягають виплаті останній у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація права позивачки щодо виплати компенсації належної відповідачці частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідачки та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на цю частку підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

В силу вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом встановлено, що спільне володіння і користування даним майном є неможливим, відповідачка не утримує домоволодіння, не мешкає у ньому, а припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, тому наявні підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірному домоволодіння і зі стягненням на її користь із співвласника відповідної грошової компенсації. У такому разі відповідачка отримує справедливу компенсацію вартості частки у майні й це не призведе до порушення її прав як власника майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами та визнання за позивакою права власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами та присудження на користь відповідачки грошової компенсації вартості її частки за рахунок коштів, в сумі 31925 гривень, внесених позивачкою на депозитний рахунок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Керуючись ст. 365 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-80,83,89,258-259,263-265,268,352,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на ј часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, внаслідок припинення права власності на них ОСОБА_2 .

Виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію у розмірі 31 925 грн., внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду (квитанція № 0.0..1 від 24.12.2021 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В.Хараджа