Провадження № 2/219/456/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

14 січня 2022 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Лосинської І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_4 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , просить визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 27 від 17 лютого 1999 року, посвідчений Дебальцевською товарною біржею «Нерухомість» та зареєстрований Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , набув право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) від 17 лютого 1999 року № 27, зареєстрованим Дебальцевською товарною біржею «Нерухомість», ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в Єнакіївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387. Також Єнакіївським міжміським БТІ надано письмову довідку щодо належності позивачу на праві власності зазначеної вище квартири. Фактично відбулося повне виконання умов договору, кожна сторона отримала бажане, позивач отримав житлову квартиру, а відповідачі гроші. На теперішній час позивач не може розпорядитися належною йому квартирою, оскільки біржовий контракт не був нотаріально посвідчений, тому на даний час він не відповідає вимогам закону. Відповідачі від засвідчення вказаної угоди ухиляються та проживають на тимчасово окупованій території України, тому вирішити вказане питання у позасудовому порядку неможливо. У зв`язку із цим, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання вищезазначеного біржового контракту дійсним.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 лютого 1999 року позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 65,40 м?, у тому числі, житловою 40,30 м?, яка складається з трьох кімнат, що підтверджується договором купівлі-продажу № 27 від 17 лютого 1999 року Товарної біржі «Нерухомість», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в Єнакієвському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387 (а.с. 11 зворот).

При цьому, пунктом 6 вказаного договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту підписання вказаного договору та договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

У технічному паспорті на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаної квартири зазначено ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4423 від 14 червня 2018 року, власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . До складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 (а.с. 15).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами.

Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (міни) жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року у товарній біржі «Нерухомість» в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 році, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

У судовому засіданні встановлено, що умови договору купівлі-продажу від 17 лютого 1999 року виконано, однак, правочин не посвідчено нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому позов необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 18, 42, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-284 ЦПК України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 27 від 17 лютого 1999 року, посвідчений Дебальцевською товарною біржею «Нерухомість» та зареєстрований Єнакіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 22 лютого 1999 року за реєстровим № 387, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , набув право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є. Дубовик