Єдиний унікальний номер: 379/779/21
Провадження № 2/379/48/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до Таращанської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кенц Р.І. заявив клопотання про закриття провадження по справі. В обґрунтування зазначив, що в даному випадку Таращанська міська рада виконувала делеговані їй відповідно до закону владні управлінські функції щодо права розпоряджатися землями комунальної власності і правомірність прийняття оскаржуваних рішень підлягає перегляду виключно за правилами адміністративного судочинства. Посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 255 України «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», прохав закрити провадження по справі, оскільки порушено правила предметної підсудності.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання свого представника.

У судовому засіданні представник відповідача Таращанської міської ради Кудрицька І.О. погодилася з позицією представника відповідача адвоката Кенца Р.І. та підтримує заявлене ним клопотання.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сокол І.А. у судовому засіданні заперечували проти заявленого клопотання представником відповідача та вважають, що дане клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки наявний спір про цивільне право і вона має право на його захист. Так, відповідно до постанови ВП ВС від 12.12.2018 у справі № 617/1315/15 допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участю такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі. На момент прийняття рішення Таращанською міськрадою 16.04.2021 року, земельною ділянкою користувалася ОСОБА_1 на підставі договору оренди, укладеного з сільським головою Станишивської сільської ради Мухою М.І. 01.10.2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вирішуючи клопотання представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кенца Р.І., приходить до наступного.

Відповідно до частин 1 та 4 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності; крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/2861/18).

За тривалою судовою практикою, на яку посилається й представник Відповідача у клопотанні про закриття провадження в справі, а також згідно з позиціями Верховного Суду, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Якщо предметом розгляду справи є рішення РДА про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду (ВСУ від 07.06.2016 у справі № 820/3507/15).

Така ж позиція, щодо оскарження рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність також підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Оскільки, відповідно до правової позиції Верховного Суду зазначеного у постанові від 17.12.2018 справа № 509/4156/15-а, частина десята статті 118 ЗК України у взаємозв`язку із положеннями Кодексу адміністративного судочинства і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу. У випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оскаржуватися на предмет його законності, а вимоги про визнання такого рішення незаконним - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на земельну ділянку), що виникло внаслідок і після реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.04.2018 року у справі № 401/2400/16-ц).

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 526/233/16-ц.

Як вбачається з правової позиції Великої Палати Верховного Суду зазначеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16), що у публічно-правовому спорі сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні: одна зі сторін - суб`єкт владних повноважень - виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Зазначені функції суб`єкт владних повноважень має виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 № 380/624/16-ц).

Крім того, відповідно до постанови ВП ВС від 12.12.2018 у справі № 617/1315/15 допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участю такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі.

Таким чином, вирішуючи питання щодо судової юрисдикції розгляду даної справи, суд, враховує наявність в матеріалах справи договору оренди земельної ділянки від 01.10.2020 між Станишівською сільською радою та позивачкою ОСОБА_1 про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с. 52-53) та вважає наявним спір про цивільне право.

Доводи щодо відсутності предмету спору суд визнає необґрунтованими.

З огляду на наведене суд дійшов до висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Кенца Р.І. про закриття провадження в справі не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 43, 222, 247, 255, 258-261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання співвідповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі № 379/779/21 за позовом ОСОБА_1 до Таращанської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень міської ради - відмовити.

Повну ухвалу складено 24.05.2022.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:В. І. Зінкін