Березівський районний суд Одеської області
25.05.2022
Справа № 523/312/22
Провадження № 2/494/301/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м.Березівка

Березівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгоції), -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу(суброгації).

Позов обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2020 року відбулася дорожньо-транспорна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу «DAEWOO Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП.

Внаслідок ДТП застрахований на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, укладеного 12 серпня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 , транспортний засіб «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , було пошкоджено. У зв`язку з цим позивачем було виплачено на рахунок СТО страхове відшкодування в розмірі 63602,93 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була забезпечена полісом ПАТ «НАСК «ОРАНТА», позивач звернувся до нього з заявою, за якою страховик відповідача виплатив лише частину страхового відшкодування в розмірі 42 571,67 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача різницю між завданою шкодою (63 602,93 грн.) та страховою виплатою (42 571,67 грн.), що становить 21 031,26 грн.

Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 04 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача Миц І.В. була належним чином повідомлена про судовий розгляд, в судове засідання не з`явилась. 02.02.2022 року подала до суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач своїм процесуальним право на подання відзиву не скористався. В судове засідання не з`явився, про судовий розгляд повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 01 жовтня 2020 року о 12 годині 25 хвилин, керуючи автомобілем «DAEWOO Lanos», д/н НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Миколаївська дорога, 235 в м. Одеса, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «SKODA Octavia», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду, в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2020 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 13 листопада 2020 року.

За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її ухвалено, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу засіб «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , його власником є ОСОБА_2 .

12 серпня 2020 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір № 330.0000090.401.6464 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (далі - Договір страхування), згідно з яким застраховано транспортний засіб «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до п.п. 5.3.1. Договору страхування страховим випадком за цим договором є ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «SKODA Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 було проведено його огляд, про що складено акт огляду пошкодженого ТЗ та отримано рахунокфактуру №ФО-00000493 від СТО ФОП ОСОБА_3 , згідно якого вартість ремонту пошкодженого ТЗ «SKODA Octavia» складає 65 127,93 грн.

Згідно Акту виконаних робіт №ФО-00000493 від СТО ФОП ОСОБА_3 , вартість проведеного ремонту пошкодженого ТЗ «SKODA Octavia» складає 65 127,93 грн.

ПрАТ «СК «Альфа страхування» складено страховий акт №1636.206.20.01 на суму 63602,93 грн, яку було виплачену в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №38481 від 04 листопада 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність водія «DAEWOO Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП була забезпечена полісом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» серія АР №7038093 з лімітом відповідальності за шкоду майну в розмірі 130 000 грн.(про вказаний ліміт зазначає і сам позивач у своїй позовній заяві).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало на рахунок позивача страхове відшкодування за полісом АР 7038093 в розмірі 42 571,67 грн.

Згідно вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в межах страхової суми 130 000 грн. за полісом серія АР №7038093.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на статтю 1194 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вказано у висновку про правильне застосування норм права Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Однак, судом встановлено, що ліміт страхової виплати за полісом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» серія АР №7038093 становить 130 000 грн., фактичний розмір шкоди, визначений позивачем, становить 63 602,93 грн., ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодовано позивачу кошти в сумі 42 571,67 грн. Тобто невідшкодована частина коштів в розмірі 21 031, 26 грн. може бути відшкодована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в межах ліміту страхового відшкодування за полісом серія АР № 7038093.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності серія АР № 7038093, то, у даному випадку, позивач мав звернутись до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про виплату невідшкодованої частини страхового відшкодування, оскільки фактичний розмір заподіяної шкоди, визначений позивачем, не перевищує ліміт страхової суми за вищезазначеним полісом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем в розмірі 2 270 грн. відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, статтями 20, 27 Закону України «Про страхування», статтями 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» статтями 4, 12, 16, 79-82, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) у розмірі 21 031,26 грн. - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Панчишин А.Ю.