Справа № 500/2935/16-ц
Провадження № 2/946/65/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - судді Баннікової Н.В.
За участю секретарів Топтигіної О.М., Кравченко Є.С., Шлєхтенко О.В., Тюміній О.А., Кузьменко О.М., Ромалійській М.Ю., Зубенко Л.М., Тимошенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі в/ч НОМЕР_1 ДПСУ), Державної прикордонної служби України (ДПСУ), ОСОБА_2 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне казначейство України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). В обґрунтування позову послався на те, що 19.07.2015 року о 16.35 годині він разом зі своєю дружиною рухався з с.Ройлянка Саратського району в напрямку м.Ізмаїл на автомобілі марки Toyota Land Kruser, д/з НОМЕР_2 . Проїхавши поворот с.Утконосівка, побачив перед собою кілька мікроавтобусів, які рухались у попутному напрямку. Під`їжджаючи до мікроавтобусів, подивившись в дзеркало заднього виду, впевнившись у відсутності перешкод на смузі зустрічного руху, завчасно включив світловий сигнал повороту та почав здійснювати маневр обгону. Після обгону трьох транспортних засобів почав здійснювати обгін четвертого транспортного засобу Volkswagen Т-5 д/з НОМЕР_3 , водій якого різко змінив напрямок руху без включення світлового сигналу повороту в бік смуги зустрічного руху, чим створив перешкоду його транспортному засобу для завершення маневру обгону. З метою уникнення зіткнення він був змушений змінити напрямок руху, різко загальмувати, в результаті чого автомобіль виїхав на узбіччя та перекинувся. В результаті перевертання належний йому автомобіль Toyota Land Kruser отримав значні механічні пошкодження, чим йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. На автомобіль Volkswagen Т-5, державний номер НОМЕР_3 був відсутній

поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів. У зв`язку з відсутністю полісу обов`язкового страхування, 04.08.2015 року ним був укладений договір про проведення незалежної оцінки транспортного засобу із суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . Відповідачі були належним чином повідомлені про час і місце огляду оцінювачем автомобіля, однак приймати участь в його огляді відмовились. Згідно звіту № 863/0815, який був складений з 08 по 12 серпня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем

ОСОБА_3 , загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Тоyota Land Cruiser, 2012 року випуску, державний

номер НОМЕР_2 , складає 309 422,13 грн. Після проведення оцінки автомобіля при його ремонті були виявлені додаткові механічні пошкодження, які виникли в результаті ДТП. Для їх усунення згідно акту № 51 від 15.10.2015 року, який був укладений між ним, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ним було витрачено 15 020,00 грн. Також, згідно рахунку-фактури № 2929 від 04.11.2015 року, а також акту виконаних робіт № 2929 від 07.11.2015 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 для ремонту автомобіля ним було витрачено 30 970 грн. На підставі викладеного просив стягнути у відшкодування матеріальної шкоди з Державної прикордонної служби України 356 712, 13 грн., оскільки власником транспортного засобу Volkswagen Т-5, д/з НОМЕР_3 , є в/ч 1474 ДПСУ. У відшкодування моральної шкоди просив стягнути з ОСОБА_2 50 000 грн., яка полягає у психічних переживаннях, які він переніс під час ДТП , порушення звичного стану життя у зв`язку з відсутністю автомобіля на протязі його ремонту. У зв`язку з тим, що у нього не було автомобіля, він був змушений тривалий час пересуватися громадським транспортом, що призвело до того, що він менше часу проводив вдома із дружиною, що виснажувало його як фізично, так і морально. Також у зв`язку з ДТП доводилось страждати і його дружині, яка знаходилась разом із ним в автомобілі.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2016 р. позовна заява була залишена без руху та надано строку для усунення недоліків (а.с.66 т.1).
07.06.2016 р. позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, згідно якій останній просив стягнути матеріальну шкоду солідарно з в/ч та ДПСУ, моральну - з відповідача ОСОБА_2 (а.с.69-71 т.1).
22.06.2016 р. по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання (а.с.89т.1).
Представником в/ч ДПСУ було подано письмові заперечення на позовну заяву, згідно яким він зазначив, що ОСОБА_2 вимушений був здійснити маневр об`їзду ями, але вмикав при цьому поворот, проте, позивач, здійснюючи маневр обгону, поворотні вогні не вмикав, а намагався це зробити вже після того, як сталась ДТП, отже, в діях позивача також є вина, тобто існує обоюдна вина обох учасників ДТП, при цьому, вважає, що відповідачу ОСОБА_2 була незрозуміла поведінка ОСОБА_1 , чи то останній здійснював обгін транспортних засобів, чи то об`їд пошкодженого полотна дороги, оскільки сигнал повороту в автомобілі не було вмикнено, крім того, не погоджується із визначенням розміру матеріальної шкоди, тому у задоволенні позову просив відмовити (а.с.109-129 т.1).

Адміністрацією Державної прикордонної служби України також було подано письмове заперечення на позов згідно якому вважає, що підстав для стягнення у відшкодування матеріальної шкоди з Адміністраціїї ДПСУ не має, оскільки, в/ч є юридичною особою і сама самостійно несе відповідальність у випадках, передбачених законом (а.с.189-191 т.1).
Ухвалою суду від 20.10.2016 р. відповідача ДПСУ було замінено на Адміністрацію ДПСУ (а.с.202 т.1).
Ухвалою суду від 20.10.2016 р. за клопотанням представника позивача в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, були залучені Державна казначейська служба України та Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області (а.с.203 т.1).
Ухвалою суду від 15.11.2016 р. по справі за клопотанням позивача було призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи та провадження по справі було зупинено (а.с.237-238 т.1).
21.12.2016 р. після проведення судової автотоварознавчої експертизи провадження по справі судом було відновлено (а.с.48 т.2).
27.02.2017 р. позивачем було змінено розмір позовних вимог в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди та на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи від 18.12.2016 р. позивач просив стягнути з відповідачів в/ч 1474 ДПСУ та Адміністрації ДПСУ солідарно у відшкодування матеріальної шкоди 522 712, 32 грн. (а.с.58-59 т.2).
Ухвалою суду від 27.02.2017 р. судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про допит свідків (а.с.70 т.2).
Ухвалою суду від 20.03.2018 р. було відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про допит свідків (а.с.207 т.2).
Ухвалою суду від 20.03.2018 р. було відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби автомобільних доріг Одеської області та Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.208 т.2).
Ухвалою суду від 20.03.2018 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про зупинення провадження по справі (а.с.210 т.2).
Ухвалою суду від 27.11.2018 р. задоволено клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про виклик у судове засідання судового експерта Федотова Ф.В. для надання роз`яснень висновку судової авто товарознавчої експертизи № 5819 від 18.12.2016 р. (а.с.10 т.3).
Ухвалами суду від 27.08.2019 р. та 30.09.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотань представника в/ч 1474 ДПСУ про витребування доказів та виклик свідків (а.с.59, 103 т.2).
Ухвалою суду від 30.09.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про призначення нової судової автотехничної експертизи (а.с.106 т.2).
Ухвалою суду від 05.04.2021 р. повернуто клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про допит експерта ОСОБА_6 (а.с.143 т.3).
Ухвалою суду від 27.04.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч 1474 ДПСУ про допит експерта ОСОБА_6 .
У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити.

Представник відповідача - в/ч 1474 ДПСУ у судових засіданнях та письмових запереченнях на уточнені вимоги позивача та висновок судового експерта № 5819 від 18.12.2016 р. зазначив, що не погоджується із вказаним висновком, оскільки: вказаний висновок не є належним доказом у справі, тому що його складено в порушення п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі Методика), а саме, висновок було складено без особистого огляду транспортного засобу експертом, вважає, що, якщо пошкоджений автомобіль вже відновлено, як це було з автомобілем позивача, згідно п.8.5 Методики, експерт повинен був відмовитись від проведення експертизи, висновок складався експертом Федотовим Ф.В. на підставі висновку, складеного ОСОБА_3 та наданим в електронному вигляді фото таблиць, але ж огляд пошкодженого автомобілю ОСОБА_3 проводився у відсутність представника військової частини, експертом ОСОБА_7 не було запитано дані у інших дилерів щодо вартості запчастин до автомобілю, крім того, експертом взято вартість запчастин станом на час проведення експертизи, а не на час ДТП, оскільки курс валют, що прив`язан до вартості запчастин став вище, у висновку № 5819 від 18.12.2016 р. експертом зазначено про наявність деформації верхнього поперечника, в той час, як ніхто, а ні при складанні висновку ОСОБА_3 , а ні при ремонті автомобілю, не вказував про наявність такого пошкодження, експерт ОСОБА_7 безпідставно врахував при визначенні суми завданої шкоди втрату товарної вартості транспортного засобу, в той час, як при оцінці спеціаліст у своєму звітові величину втрати товарної вартості не враховував (а.с.40 т.1), вважає, що у експерта ОСОБА_7 не було в огляді звіту ОСОБА_3 , тому ним невірно складено висновок в цій частині тощо (а.с.90-97 т.2).

Представник відповідача ОСОБА_2 02.11.2020 р. у судовому засіданні суду пояснив, що позовні вимоги не визнає, позивач не надав суду докази душевних страждань, крім того, згідно ст.ст. 130, 132 Закону України «Про працю» відповідальність за відшкодування моральної шкоди несе організація, в якій працює особа.

У судовому засіданні 27.04.2022 р. представник відповідача ОСОБА_2 заперечення підтримав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У свою чергу позивач суду додав, що душевні страждання він та його жінка перенесли внаслідок ДТП, зокрема, перевертання автомобілю, він у свою чергу хвилювався і за себе, і за свою жінку. Нервували і за стан здоров`я, і за пошкодження транспортного засобу, тривалий час позбавлені були користуватись автомобілем, що призводило до певних незручностей тощо.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову, Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області у судовому засіданні 02.11.2020 р. суду пояснив, що згідно ч.2 ст. 1187 та ст.1190 ЦК України за відшкодування матеріальної шкоди має відповідати власник транспортного засобу, якщо суд прийде до висновку щодо наявності підстав для відшкодування шкоди.

Заслухавши учасників процесу, експерта Федотова Ф.В., вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.07.2015 року о 16.35 годині ОСОБА_2 , керуючи а/м Volkswagen Т-5, д/з НОМЕР_3 , на 223 км+650 м а/д М-15 Одеса-Рені перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним, чим створив перешкоду т/з Toyota Land Kruser, д/з НОМЕР_2 , в якому разом із своєю дружиною у попутному напрямку рухався позивач ОСОБА_8 , який здійснював обгін, змусивши його виїхати на ліве узбіччя, внаслідок чого автомобіль Toyota Land Kruser, д/з НОМЕР_2 , перекинувся. В результаті перевертання автомобіль Toyota Land Kruser отримав значні механічні пошкодження, чим власнику автомобілю було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Згідно постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2016 р. винним у ДТП, що сталась 19.07.2015 р., визнано ОСОБА_2 (а.с.13-15 т.1). Як вбачається з постанови, ОСОБА_2 свою вину не визнавав, суду зазначив, що 19.07.2015 року він рухався маршрутом м.Могилів-Подільський Вінницької області - м.Ізмаїл на спеціалізованому автомобілі Volkswagen Т-5 д/з НОМЕР_3 у колоні з увімкненими фарами ближнього світла та габаритними вогнями зі швидкістю 40 км на годину. На відстані приблизно 6 км до с.Саф`яни Ізмаїльського району було здійснено зупинку з метою взяття на буксир автомобіля ГАЗ-332213 д/з НОМЕР_4 автомобілем Volkswagen Т-5 д/з НОМЕР_5 , який рухався поперед нього. У дзеркало заднього виду він побачив, як у попутному напрямку по смузі зустрічного руху, не вмикаючи світлової сигналізації про здійснення маневру, на великій швидкості 90- 100 км на годину колону наздоганяв автомобіль марки Toyota Land Kruser. В цей час по напрямку руху його автомобіля виникла перешкода (вибоїна на дорозі). Увімкнувши сигнал лівого повороту та зменшивши швидкість руху, ОСОБА_2 почав здійснювати маневр об`їзду перешкоди з лівого боку без виїзду на смугу зустрічного руху. Наблизившись до нього, водій автомобіля Toyota Land Kruser здійснив різке гальмування, внаслідок чого автомобіль Toyota Land Kruser занесло на узбіччя смуги зустрічного руху та перекинуло. ОСОБА_2 додатково пояснив, що перед здійсненням маневру об`їзду перешкоди включив сигнал світлового показника лівого повороту та подивився у ліве дзеркало заднього виду і, побачивши автомобіль Toyota Land Kruser на смузі зустрічного руху на великій швидкості, з метою уникнення зіткнення різко взяв праворуч, автомобіль об`їхав перешкоду обома колесами зліва без виїзду на смугу зустрічного руху.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 09.12.2015 року № 6, проведення якої було призначено ухвалою суду при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, дії водія автомобіля Volkswagen в умовах пригоди регламентувались вимогами п.14.3 правил дорожнього руху (далі ПДР), які забороняли йому перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості або іншими діями. Під іншими діями слід розуміти будь-яке раптове й різке маневрування в сторону зустрічної смуги, по якій рухався автомобіль Toyota Land Kruser. Дії водія автомобіля Volkswagen регламентувалися й вимогами п.10.1 ПДР, які вимагали від нього перед початком маневру об`їзду вибоїни впевнитись в його безпеці, і по факту наближення автомобіля Toyota відмовитись від будь-якого маневрування до безпечного його проїзду. Належним виконанням п.п.14.3 і 10.1 ПДР водій автомобіля Volkswagen мав технічну можливість уникнути створення водію автомобіля Toyota небезпечної ситуації і уникнути ДТП. В фінальній частині маневру автомобіль Volkswagen частково знаходився лівими колесами на зустрічній смузі - за межами розділювальної лінії розмітки. Фактичні дії водія автомобіля Volkswagen не відповідали вимогам пунктів 14.3 і 10.1 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Оцінка відповідності дій водія автомобіля Toyota вимогам пункту 12.3 ПДР та
виявлення причинного зв`язку між його фактичними діями та фактом ДТП
експертним шляхом неможливе, оскільки, з позицій експертного аналізу, цей водій з моменту початку маневрування автомобіля Volkswagen, знаходився в аварійній ситуації, яка ПДР не розглядається (а.с.14 зв. т.1, а.с.159-163 т.3).
При цьому, вказаний висновок експертом проводився і при перегляді відеофайлу з використанням програмного забезпечення Avidemux версії 2.5.4, що забезпечує перегляд з покадровим хронометражем з роздільністю до тисячних часток секунди, у вікні програми виводиться відеопотік, який відображає зйомку руху по автодорозі з відео регістратора автомобіля Toyota Land Cruiser д/н НОМЕР_2 (далі Toyota), у тому числі, дорожньо- транспортну пригоду, відповідну даних заяви про проведення експертного дослідження (а.с.159 зв. т.3).
Тому піддавати сумніву вказаний висновок у суду в даному провадженні підстав не має і саме тому судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника в/ч у дослідженні вказаного відеозапису.
Згідно п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями (п.14.3 ПДР).

Відповідно до п.п.д п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не може прийти до іншого висновку ніж такого, що винною особою у настанні ДТП є водій транспортного засобу Volkswagen, оскільки, перед початком маневру об`їзду вибоїни він мав переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і, побачивши на зустрічній смузі автомобіль Toyota, мав відмовитись від будь-якого маневрування для його безпечного проїзду, при чому, незалежно від того чи був вмикнут лівий поворот у автомобіля Toyota, чи не був, оскільки він вже знаходився на зустрічній полосі. При чому, як зазначено у п.8 висновку, - в фінальній частині маневру автомобіль Volkswagen частково знаходився лівими колесами на зустрічній смузі - за межами розділювальної лінії розмітки (фото9,10 у дослідженні) (а.с.163 зв. т.3).

Крім того, як вбачається з вказаного висновку, «з моменту раптового маневрування автомобіля Volkswagen водію автомобіля Toyota візуально об`єктивно проявилася небезпека для подальшого руху, дії при якій регламентуються вимогами пункту 12.3 ПДР - зниження швидкості з ціллю уникнення пригоди. Відповідно до даних відеозапису, з моменту візуально обумовленого зсуву автомобіля Volkswagen у смугу руху автомобіля Toyota до приблизного їхнього зрівняння на дорозі (в який автомобіль Toyota же сунувся по узбіччю) ситуація тривала біля 1.5 секунди (02:16.55002.15.0081.5 - показання лічильника часу програми на фото 6 і 11), що означає знаходження водія автомобіля Toyota в аварійній ситуації, оскільки цей час порівнянний із часом приведення в дію гальмової системи автомобіля, і категорично недостатньо для як-або ефективного зниження швидкості з 90 до 40 км/г» (наводиться формула) «Таким чином, відповідно до проведеного дослідження слід укласти про те, що в умовах події з моменту маневрування автомобіля Volkswagen в сторону зустрічної смуги водій автомобіля Toyota перебував в аварійній ситуації, не розташовуючи технічною можливістю належним виконанням вимог пункту 12.3 ПДР запобігти зіткненню при умові продовження маневрування автомобіля Volkswagen. Це означає, що виконаний маневр на ліве узбіччя, що призвело до перекидання, був змушеним, виконаним в умовах аварійної ситуації. Слід також відмітити, що на прийняття рішення про гальмування з відверненням на узбіччя, як це видно з відеозапису, в діях водія автомобіля Volkswagen були відсутні будь-які ознаки того, що він, раптово виявивши позаду автомобіль Toyota, перерве маневрування. Це означає, що в указаний момент у водія автомобіля Toyota були відсутні об`єктивні
ознаки в подальшому поводженні автомобіля Volkswagen, які дозволили б вірогідно
спрогнозувати його подальшу траєкторію, з метою вибору своєї» (а.с.162-163 т.3).
Саме з цих підстав, представникові в/ч було відмовлено у допиті в якості свідків інших свідків ДТП тощо, тобто експертом було здійснено повний аналіз і відео зйомки, і показань свідків, що не потребує нового дослідження та перевірки.
Отже, винних дій водія Toyota - позивача, які б призвели або сприяли створенню ДТП, судом при розгляді вказаної цивільної справи не встановлено.
Постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2016 р. 01.04.2016 р. переглядалась судом апеляційної інстанції в частині визнання винним у ДТП ОСОБА_2 , залишена без змін (а.с.16-19 т.1).
На автомобіль Volkswagen Т-5, державний номер НОМЕР_3 був відсутній

поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди у відповідності до ч.3 ст.386 ЦК України.

Власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_2 , згідно свідоцтву про реєстрацію є ОСОБА_1 (а.с.12 т.1).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ч.1 ЦК України).
Згідно вимогам ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 1172 ЦК України, шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична або фізична особа, в якій він працює.

Згідно витягу з наказу начальника прикордонного загону (I категорії) Південного регіонального управління (I категорії) Державної прикордонної служби України від 04.03.2015 р. № 89-ОС ОСОБА_2 прийнято з 04.03.2015 р. на посаду водія автотранспортних засобів відділення авто технічного забезпечення інженерно-технічного відділу (а.с.23).

Отже, шкоду, завдану ОСОБА_2 має відшкодовувати відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що є юридичною особою та має відповідати самостійно перед позивачем в частині відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України зурахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивач по справі, скориставшись своїм правом, у процесі розгляду справи, змінив підставу позову, та просив відшкодувати шкоду на підставі проведеної експертом Федотовим Ф.В. судової автотоварознавчої експертизи № 5819 від 18.12.2016 р. в загальному розмірі 522 712, 32 грн., з якої: 518 862, 32 грн. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля, 2 500 грн. витрати на проведення судової товарознавчої експертизи, 1 300 грн. вартість звіту про визначення матеріального збитку (а.с.58 зв. т.2).
Так, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5819 від 18.12.2016 р. вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Тоyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням терміну експлуатації, на час проведення експертизи становить 518 862, 32 грн. (а.с.12 т.2).

Отже, суд не може приймати до уваги заперечення представника в/ч щодо відсутності підстав у позивача просити відшкодувати шкоду, розмір якої визначено не на день ДТП, а на час проведення експертизи, оскільки вказане право позивача закріплено у ч.1 ст. 1192 ЦК України.

Проведення даної експертизи проводилось на підставі ухвали суду від 14.11.2016 р. про призначення судової авто товарознавчої експертизи, з використанням, зокрема, матеріалів цивільної справи № 500/2935/16-ц,звіту про незалежну оцінку № 863/0815 від 19.07.2015 р. з усіма додатками до неї, в т.ч. фотографіями CD диску, у разі необхідності огляду транспортного засобу (а.с.34-64, 197) (а.с.238 т.1).

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в/ч, що висновок експерта № 5819 від 18.12.2016 р. без огляду самого транспортного засобу не є належним доказом у справі, чим порушено п.5.1 Методики, оскільки відповідно до абз.2 вказаного п.5.1 Методики (в редакції на час проведення експертизи) визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Крім того, не приймає доводи представника в/ч і в частині неможливості використання експертом Федотовим Ф.В. фотографій пошкодженого транспортного засобу, здійснених суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , оскільки огляд транспортного засобу та фотографування було здійснено у відсутність представника в/ч, оскільки ОСОБА_3 було попереджено командира в/ч про огляд транспортного засобу та запрошено на вказаний огляд, про що свідчить ксерокопія електронного повідомлення від 30.07.2015 р. (а.с.22 т.1).
Не може погодитись суд із запереченням представника в/ч щодо того, що при складанні висновку експертом безпідставно було враховано при визначенні суми завданої шкоди втрату товарної вартості транспортного засобу (далі ВТВ), в той час, як при оцінці величина втрати товарної вартості не враховувалась, оскільки, відповідно до підпункту «а» п.8.6.2 Методики величина ВТВ КТЗ не нараховується лише, якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Тоyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску автомобілю. Тобто, строк експлуатації не перевищує 7 років і величина ВТВ має нараховуватись.

Погоджується суд і з висновком судового експерта та наданими ним поясненнями у судовому засіданні 14.03.2019 р. в частині:

- необхідності приймати до уваги ціни «оригінальних» запчастин, які використовуються виробником автомобіля на заводі, тобто оригінального виробництва, а не іншого, що відповідає п.8.5.10 Методики,

- неможливості надати пояснення зазначення у акту виконаних робіт показник пробігу автомобілю 46 000 км., в той час, як у висновку зазначено 52 307 км., оскільки це є провиною того працівника, який складав акт,

- необхідності заміни запчастин, деталей, пошкодження яких не зазначено у фотографіях, оскільки вони мали бути замінені через ті пошкодження деталей, що мали місце, що передбачено каталогом запчастин,

- використання при складанні висновку для складання калькуляції відновлювального ремонту саме програмного забезпечення Audatex «Auvrora», а не іншого, оскільки вони надаються офіційним дилером в Україні, і саме тому не використовувались дані інших дилерів. При чому, відповідно до п.3.6 Методики для визначення вартості складників КТЗ у разі відсутності цінової інформації дилера виробника КТЗ допускається використання відповідних даних, одержаних шляхом обстеження ринку регіону, а не зобов`язується їх використання (а.с. 31-37 т.3).

Крім того, судом було попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, про що зазначено у висновку експерта.

Отже, вказаний висновок експерта суд приймає, як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ у підтвердження, визначення розміру завданої матеріальної шкоди, що становить 518 862, 32 грн.

Підлягають стягненню на користь позивача з відповідача і витрати на проведення судової авто технічної експертизи в сумі 2 550 грн. (а.с.244 т.1).

Проте, не підлягають стягненню витрати за складання звіту № 863/0815 з визначення вартості матеріального збитку, складеного ОСОБА_9 в сумі 1 300 грн., оскільки вказаний звіт не є підставою позовних вимог, а експертом при складанні висновку експертизи лише використовувались фото таблиці транспортного засобу, оскільки сам транспортний засіб вже було відновлено.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Отже, за відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна позивача, завдання душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, члену його сім`ї, обставин ДТП (перевертання автомобілю), неможливістю певний період часу користуватись транспортним засобом, що призводило до того, що позивач менше часу проводив вдома із дружиною, що виснажувало його як фізично, так і морально тощо, має відповідати ОСОБА_2 з урахуванням завдання вищевказаних страждань та, виходячи з вимог розумності та справедливості, в сумі 15 000 грн.

Судовий збір та витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з відповідачів на підставі ст.ст.133,139, 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (у відшкодування моральної шкоди 165,36 гр. (15 000 х 100/50000=30 %; 30 х551,20/100 = 165, 36 грн) (а.с.1,2 т.1, а.с.60 т.2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.12,13, 72, 77-80, 81, 82, 89,110, 141,265, 354 ЦПК України, ст. ст. 16, 22, 386, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , місце знаходження юридичної особи: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Г.Музиченка,31) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 19.02.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), у відшкодування матеріальної шкоди - 518 862, 32 (п`ятсот вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні тридцять дві копійки) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 16.01.1997 року, РНОКПП НОМЕР_10 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 19.02.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 , місце знаходження юридичної особи: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Г.Музиченка,31) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 19.02.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), судовий збір 5 188,62 (п`ять тисяч сто вісімдесят вісім гривень шістдесят дві копійки) грн. та витрати на проведення судової експертизи 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 16.01.1997 року, РНОКПП НОМЕР_10 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 19.02.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір 165,36 (сто шістдесят п`ять гривень тридцять шість копійок) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текс рішення у зв`язку з введенням з 22.00 год. 08.05.2022 р. по 05.00 год. 10.05.2022 р. комендантського часу, було виготовлено 10.05.2022 р.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.

Суддя: (підпис)Н.В.Баннікова

З оригіналом згідно: Н.В.Баннікова