ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5628/21 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/1492/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полупанової Ольги Олександрівни на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд», третя особа приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЛАНД», третя особа Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24.12.2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за період з 30.09.2018 року по 29.11.2019 року у сумі 26292 грн. 79 коп.

У жовтні 2021 року позивач через свого представника надав суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича від 24.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАНД» заборгованості за період з 30.09.2018 року по 29.11.2019 року в сумі 26292 грн. 79 коп. в рамках виконавчого провадження №61942439, оскільки існує загроза у порушенні права позивача на мирне володіння майном шляхом примусового виконання оспореного ним виконавчого напису. Вказав, що забезпечення таке позову передбачене п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є співмірним із заявленими позивачем вимогами та є необхідним для ефективного захисту прав позивача і можливості його виконання

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Полупанова О.О. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скаргу мотивована тим, що в разі виконання виконавчого напису до винесення рішення суду будуть порушені права позивача на мирне володіння своїм майном, а саме грошовими коштами, який буде позбавлений права на таке майно на суму виконавчого напису, а також на суму, яка дорівнює витратам виконавчого провадження.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга представника ОСОБА_1 адвоката Полупанової О.О. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову суд першої інстанції свої рішення мотивував тим, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання такого виконавчого напису, встановити підстави для зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса без дослідження матеріалів справи та виконавчого провадження не можливо.

Вказано, що сама по собі наявність у суду в провадженні справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та незгода сторони із цим виконавчим написом не є підставою для зупинення його виконання, не наведено мотивів неможливості повороту виконання у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Проте погодитись з таким висновками суду не можна.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до змісту п. 6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа за умови, якщо він оскаржується боржником у судовому порядку.

З наведених норм права вбачається, що суд може вжити заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що не обмежується судовим розглядом, а за змістом гарантованого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд та визначеного у ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства включає стадію виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір про законність виконавчого напису, що має значення для майнових прав позивача. З огляду на це існує реальний ризик того, що під час розгляду справи судом відбудеться примусове виконання спірного виконавчого напису, внаслідок чого подальший розгляд справи буде безпредметний, що негативно впливає на визначене вказаними нормами цивільного процесуального права та міжнародного права на ефективний розгляд справи.

Такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений згаданою нормою п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є співмірним із заявленими позивачем вимогами та є необхідним для ефективного захисту прав позивача та його виконання, яке не обов`язково має бути примусовим.

Суд помилково вважав, що відсутність даних про примусове виконання спірного виконавчого напису та наявність можливості повороту виконання рішення суду по цій справі є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки ці обставини не гарантують від реального ризику виконання спірного виконавчого напису під час розгляду справи судом та на стадії виконання ймовірного рішення суду. Поворот виконання рішення суду відповідно до ст. 444 ЦПК України можливий лише у разі його скасування судом вищої інстанції.

У справі відсутні відомості, що поданням заяви про забезпечення позову позивач зловживає процесуальним правом, тому є безпідставним посилання суду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» стосовно перешкод у виконанні обов`язкового рішення суду.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що відповідач у подальшому не позбавлений права у разі порушення його прав та інтересів звернутися до суду із вмотивованою заявою про зустрічне забезпечення у передбаченому ст. 154 ЦПК України порядку, або про скасування заходів забезпечення позову, ст. 158 ЦПК України.

Отже враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи скарги знайшли своє підтвердження, у разі невжиття заходів забезпечення позову до розгляду справи судом існує можливість виконання виконавчого напису, внаслідок чого заявник буде позбавлений можливості ефективного захисту в суді своїх порушених прав, що не відповідає меті цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №910/11552/20.

Оскільки, суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову зазначене вище не врахував, не надав помилкову оцінку обставинам та доказам, внаслідок чого помилився із застосування згаданих норм цивільного процесуального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляцційної інстацнії скасовє ухвалу суду першої інстанії та повновлює нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Полупанової Ольги Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Полупанової Ольги Олександрівни про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича від 24.12.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАНД» заборгованості за період з 30.09.2018 року по 29.11.2019 року в сумі 26292 грн 79 коп. в рамках виконавчого провадження №61942439.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 січня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.