Провадження № 2/752/405/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Нікітенко А.М.

за участі представників позивачки - адвокатів Крайніка Д.В., Луценка С.О.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки - адвоката Зайцева І.Ю.

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері

встановив:

09.09.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері до ОСОБА_1

13.09.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу з останнім вони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , 1959 року народження та дочку ОСОБА_1 , 1968 року народження.

Після смерті чоловіка, вона проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлий чоловік за життя, а саме 20.07.2018 року залишив заповіт, відповідно до змісту якого - все належне йому майно заповів дочці ОСОБА_1 .

Спадок після смерті ОСОБА_4 складався з: земельної ділянки в АДРЕСА_1 загальною площею 0, 4201 га разом з будинком та земельної ділянки в с. Куйбишевка, Миколаївської обл. загальною площею 10, 56 га. Однак земельну ділянку у с. Дерев`яна було придбано їхній сином за власні кошти у 1995 році.

Їй 88 років, має дохід лише у вигляді пенсії у розмірі 2 342, 00 грн. Зазначених коштів не вистачає на прожиття у зв`язку з чим її син добровільно утримує її. Однак, коштів все одно не вистачає, оскільки в червні 2018 року захворіла, була прооперована, а тому станом на теперішній час потребує додаткових коштів на реабілітацію та лікування.

Після операції догляд за нею здійснював син, а дочка забрала до себе її, на той час, живого, чоловіка ОСОБА_3 , який несподівано в листопаді 2018 року помер.

Про смерть чоловіка дочка не повідомила, внаслідок чого вона не мала змоги бути присутньою під час його поховання. Коли, згодом, від секретаря сільської ради дізналася про смерть чоловіка, внаслідок сильного емоційного потрясіння потрапила до Київської міської клінічної лікарні № 1 з гіпертонічним кризом, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 30.12.2018 року по 15.01.2019 року з діагнозом цереброваскулярна хвороба - гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії в басейні лівої середньо мозкової на фоні гіпертонічної хвороби 3 ст., церебрального атеросклерозу, виражений центральний геміпарез праворуч, моторна афазія, дисциркуляторна енцефалопатія 3ст.

Після перенесеної операції, дочка перестала з нею спілкуватися, цікавитися її життям, потребами. Однак, на її думку, дочка має обов`язок брати участь у її утриманні, оскільки вона є непрацездатною, хворою та немічною людиною, яка потребує постійного лікування, догляду та матеріальної допомоги.

Просила стягнути з відповідачки на свою користі аліменти на утримання у розмірі 5 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом і довічно.

18.11.2019 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого, відповідачка заперечує проти задоволення заявлених з огляду на наступне. Так, остання заявила, що ніколи не відмовлялася від допомоги своїм батькам, а навпаки постійно їздило у село до батьків та допомагала їм фізично та матеріально. Згодом у родині склалася конфліктна ситуація через те, що її мати та брат відмовилися відповідно від чоловіка та батька ОСОБА_3 та від неї. Мати та брат не бажали здійснювати догляд за батьком і відправили останнього, без попередньої домовленості, проживати до неї у місто Київ. Вона доглядала за батьком до його смерті і захоронила останнього у місті Києві за його ж волею та у тому колі осіб про яке просив батько, на підтвердження чого до відзиву додано записи покійного, у яких зафіксовано його останню волю.

Причиною конфлікту стали грошові заощадження батька та матері у розмірі 486 000, 00 грн., які її брат взяв, ніби то на зберігання, і відмовився добровільно повернути на вимогу батька, внаслідок чого останній звертався з заявою до поліції.

За весь час проживання батька у неї, ні її мати, ні брат не цікавилися ним, не навідували, будь-яких коштів на його утримання не надавали.

Оскільки вона на даний час не працює через проблеми зі здоров`ям, і перебуває на утриманні свого сина ОСОБА_5 , змушена була брати кошти в борг на лікування та поховання батька.

Твердження матері про те, що вона припинила спілкування не відповідає дійсності, оскільки вона неодноразово телефонувала матері і брату, натомість їй ніхто не відповідав, а брат згодом, взагалі, заблокував її контакт.

Після смерті батька, стан її здоров`я погіршився, тому, станом на теперішній час, вона не має можливості працювати, крім того, за віком, їй важко знайти роботу, отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, уклала договір з Управлінням праці та соціального захисту населення у Голосіївському районі міста Києва про надання їй допомоги, на підтвердження чого додала до відзиву відповідні докази.

Щодо заповіту, дійсно батько у зв`язку з подіями, які сталися склав заповіт на її ім`я, однак мати свою частку спадкового, за законом, також отримала.

Крім того, мати отримує пенсію, має пільги як «Дітина війни», субсидію на житлово-комунальні послуги та перебуває у значно кращому матеріальному становищі, ніж вона сама, оскільки не має взагалі будь-якого доходу та перебуває на повному утриманні сина ОСОБА_5 .

З огляду на викладене вище, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

26.12.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив.

30.12.2019 року до суду надійшли заперечення.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачка заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Врахувавши думку представника позивачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_1 . Зазначена обставина визнала відповідачкою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначає, що в силу ч. 1 ст. 202 СК України її дочка ОСОБА_1 має обов`язок сплачувати аліменти на її утримання з тих підстав, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, якої не вистачає на продукти харчування, лікування та реабілітацію після операції. В той же час, позивачка зазначає, що перебуває на утриманні сина.

Відповідачка, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову зазначає, що за станом здоров`я не працює, перебуває на повному отриманні сина ОСОБА_5 , оскільки не має будь-якого джерела доходів, отримує лише субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. В той час, позивачка має краще матеріальне становище, порівняно з нею, оскільки отримує пенсію, має пільги, як «Дитина війни» та субсидію, а також, можливо, має збереження, які складали разом батько та мати, що стали причиною конфлікту у їх родині.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5. ОСОБА_6 повідомили суд, що позивачка ОСОБА_2 особисто розповідала їм, що має грошові збереження спільні з чоловіком у зв`язку з чим не має матеріальних проблем. В подальшому, грошові кошти було передано на зберігання синові позивачки ОСОБА_2 .

За правилами ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги; при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Так, додані до відзиву письмові заяви покійного батька відповідачки ОСОБА_1 свідчать про те, що подружжя ОСОБА_2 дійсно мало значні грошові збереження, що, в подальшому, стали причиною конфлікту в родині.

Крім того, додані у справі докази вказують на те, що матеріальне становище позивачки є кращим, ніж відповідачки, а відтак остання не має обов`язку нести витрати по утриманню своєї матері.

Зазначені вище обставини не спростовані належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами позивача.

З огляду на викладене вище, заявлені позивачкою вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя К.Г. Плахотнюк