Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1656/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 96 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 278/1656/21 за заявою адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна"

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О. М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року адвокат Скочиляс І.М., в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із названою заявою та просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обгрунтування вимог зазначила, що 24.07.2019 близько 18:10 год, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем DAF 85 CF, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в с. Висока Піч, Житомирського району, на перехресті при здійсненні маневру здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер в Житомирській обласній клінічній лікарні. Зазначила, що ОСОБА_1 проживала разом із своїм сином ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказала, що ОСОБА_2 забезпечував сім`ю продуктами харчування та речами побуту, сплачував платежі за комунальні послуги та оплачував лікування непрацездатної матері, так як її пенсії для забезпечення достатнього життєвого рівня не вистачало. Матеріальна допомога, яку син надавав матері систематично, була постійним і основним джерелом її існування. ОСОБА_2 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим його мати ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника на підставі положень ст. 1200 Цивільного кодексу України. Оскільки факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 потребує доведення з метою отримання страхового відшкодування, просила задовольнити вимоги заяви.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2021 року встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В апеляційній скарзі «Страхова компанія «Євроінс Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Зокрема зазначає, що за страховим випадком, який стався 24.07.2019, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1123794 від 03.05.2019, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 18.02.2020 було прийнято рішення про виплату на рахунок ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс», яке діє в інтересах ОСОБА_1 , страхового відшкодування в розмірі 50 076,00 грн, та затверджено страховий акт № 33639/20. Страхове відшкодування було перераховано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 18.02.2020 за наданими реквізитами. Вказує, що у здійсненні страхової виплати на утримання ОСОБА_1 , матері потерпілої особи, було відмовлено у зв`язку із відсутністю у останньої документів на підтвердження обставин перебування на утриманні у померлого сина. Наголошує, що відсутні підстави для відшкодування шкоди ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст. 1200 ЦК України, оскільки на момент ДТП вона не перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 , позаяк він був безробітним більше року, не мав основного і постійного джерела засобів до існування та не міг утримувати матір. Зазначає, що особою, яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував фактичних обставин справи, не надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду, та дійшов передчасного висновку про обгрунтованість та законність пред`явлених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого сина доведений належними та допустимими доказами. Наводить судову практику Верховного Суду, зокрема постанови від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц, від 13.01.2021 у справі № 592/17552/18, від 22.10.2020 у справі №210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі №210/2422/16, у яких Верховний Суд вказав на те, що у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та врахувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Адвокат Скочиляс І.М., яка брала участь у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Згідно довідки Високопічської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 526 від 06.08.2019 ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), яка перебувала на його утриманні (а.с. 11).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 (а.с. 6).

Із копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_2 працював у ДП «Житомирське лісове господарство» та 10.07.2018 його було звільнено з займаної посади за власним бажанням (а.с. 12-13).

Звертаючись із заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого сина, ОСОБА_1 зазначила, що встановлення юридичного факту їй необхідне для звернення до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» для отримання виплати відшкодування на утримання у зв`язку з втратою годувальника, тобто має юридичне значення та породжує виникнення майнового права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи доведено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заявник перебувала на його повному утриманні, спільно проживала з ним однією сім`єю за однією адресою, і його доходи, були для неї постійним і основним джерелом засобів існування, а тому існують підстави для задоволення заяви.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21).

Звертаючись до суду із заявою представник вказувала, що ОСОБА_1 має право на отримання страхової виплати, у зв`язку із втратою годувальника (її сина), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1123794 від 03.05.2019, як особа, яка перебувала на утриманні застрахованої особи.

Проаналізувавши зміст заяви та дослідивши апеляційну скаргу, можна зробити висновок, що заінтересована особа заперечувала щодо факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду, посилаючись на те, що за рік до смерті останній не працював та не мав доходу, що свідчить про те, що заявниця не відноситься до кола осіб (а саме не подала відповідні докази згідно вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), які відповідно до норм законодавства мають право на отримання страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника.

Встановлення факту перебування на утриманні заявнику необхідно для отримання страхової виплати, у зв`язку з чим у заявника фактично виник спір з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» з приводу виплати через недоведеність статусу утриманця померлої особи.

Спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім`ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами.

Тобто, встановлення статусу утриманця заявнику необхідно для подальшого вирішення правового спору, зокрема, стягнення коштів - допомоги та права на її відшкодування.

Таким чином, при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 25.05.2021 по справі №№ 523/19129/19.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржене рішення суду ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду.

Керуючись ст. 268, 315, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2021 року скасувати.

Заяву адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.01.2022.

Головуючий Судді