Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 712/5656/20

провадження № 61-2143св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Дружиніна Євгена Євгеновича, на постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (далі - ПАТ «БГ Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Мані Флоу» (далі - ТОВ «Мані Флоу») про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Позов мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2019 року, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Беарс Логістик Центр» (далі - ТОВ «Беарс Логістик Центр»), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В. С., він є власником нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 518,2 кв. м.

28 листопада 2019 року між ПАТ «БГ Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Мані Флоу» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, зокрема, за договором іпотеки від 29 серпня 2007 року № 1730, предметом якого є придбані ним за договором від 27 травня 2019 року нежитлові будівлі.

Договір іпотеки від 29 серпня 2007 року № 1730, за яким відступлено право вимоги, не зареєстрований в установленому законом порядку.

Крім того, посвідчення оскаржуваного договору відбулося за відсутності його оригіналу, за наявності у реєстрі запису про арешт майна, що є предметом іпотеки, а у сторін були відсутні наміри на реальне настання правових наслідків.

Він як іпотекодавець, оскільки набув права власності на нерухоме майно, не надавав свою згоду на відступлення права вимоги.

Просив визнати недійсним з моменту його укладання договір про відступлення права вимоги від 28 листопада 2019 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Мані Флоу» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 09 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., реєстровий номер 1730 (із змінами та доповненнями).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «БГ Банк» закрито згідно з пунктами 4, 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним з моменту його укладання договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Мані Флоу» в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 09 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., реєстровий номер 1730, (із змінами та доповненнями). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позов, виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2019 року ОСОБА_2 набув у власність нерухоме майно, яке належало ТОВ «Беарс Логістик Центр», набувши статус іпотекодавця за договором іпотеки від 29 серпня 2007 року № 1730, згідно з яким не передбачено відступлення права вимоги без згоди іпотекодавця.

Оскаржуваний договір не був зареєстрований в реєстрі іпотек, у зв`язку з чим укладений в порушення актів цивільного законодавства та порушує права позивача, оскільки позбавляє його права бути обізнаним про зміну умов договору іпотеки та відступлення права вимоги.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Мані Флоу» задоволено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, відмовивши в позові, виходив з того, що Законом України «Про іпотеку» (стаття 24), договором іпотеки від 29 серпня 2007 року № 1730 (пункт 3.1.9) не передбачено обов`язок іпотекодержателя отримувати згоду від іпотекодавця на укладення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Оскільки ОСОБА_2 не є стороною оскаржуваного договору від 28 листопада 2019 року, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними посилання позивача на допущені при його укладенні порушення закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_2 через адвоката Дружиніна Є. Є. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, просив скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач, як іпотекодавець, та добросовісний набувач майна вправі доводити незаконність правового статусу іпотекодержателя з використанням передбачених статтями 15, 16 ЦК України способів захисту цивільних прав, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, за наслідками укладення якого до нового іпотекодержателя перейшло право вимоги до позивача.

Суд апеляційної інстанції не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 750/2728/16-ц (провадження № 61-8888св18), згідно з яким правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як заінтересовані особи.

Позивач всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був позбавлений можливості дізнатись про наявність будь-яких обмежень щодо придбаного нерухомого майна, оскільки відповідні відомості були відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, порушення оскаржуваним договором прав позивача має об`єктивний характер та виражається як у зменшенні обсягу його прав як власника необтяженого майна, так і у виникненні ризиків настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У червні 2021 року справа надійшладо Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 серпня 2007 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Беарс Логістик Центр» укладений іпотечний договір № 1730 (зі змінами та доповненнями), згідно з яким на забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань ТОВ «БМБ Маргарин» за кредитними договорами ТОВ «Беарс Логістик Центр» передав в іпотеку нежитлові будівлі на АДРЕСА_1 , загальною площею 3 518,2 кв. м - адміністративно складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (крім приміщення 1-го поверху № 21), П/Д Д-3 (окрім приміщень ІІІ-го поверху № 16,17,18).

27 травня 2019 року між ТОВ «Беарс Логістик Центр» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Войтовським В. С., згідно з яким останній придбав у власність нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 518,2 кв. м - адміністративно складська будівля з підвалом Д-3, Д-2 (крім приміщення 1-го поверху № 21), П/Д Д-3 (крім приміщень ІІІ-го поверху № 16,17,18). Право власності ОСОБА_2 за вказаним договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

28 листопада 2019 року між ПАТ «БГ Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Мані Флоу» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, зокрема, за договором іпотеки від 29 серпня 2007 року № 1730.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Верховний Суд виходить з того, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Наведена норма свідчить, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, у пунктах 5, 10, 14 цієї статті).

Згідно зі змістом позовної заяви предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 листопада 2019 року, укладеним між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Мані Флоу».

Предметом оскаржуваного договору є відступлення прав вимоги за кредитним договором від 22 лютого 2007 року № 12, укладеним між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «БМБ Маргарин», та іпотечним договором від 29 серпня 2007 року № 1730, укладеним між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «Беарс Логістик Центр».

Отже, фізична особа ОСОБА_1 оскаржує правочин, сторонами якого є юридичні особи.

Між позивачем та відповідачем існує спір щодо визнання недійсним договору, яким передано право вимоги за іпотечним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Зазначений спір виник з іпотечних та кредитних правовідносин за участю юридичних осіб.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 904/2529/18, провадження № 12-257гс18у, постановах Верховного Суд від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 758/2571/20, провадження № 61-10355св20.

З огляду на викладене, позивач, звертаючись до цивільного суду, помилково визначив належність спору до цивільної юрисдикції.

Оскільки позивач оскаржує правочин, сторонами якого є юридичні особи, тому Верховний Суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема, має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

З урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження 14-524цс19), на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови ОСОБА_1 може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Дружиніна Євгена Євгеновича, задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року скасувати,провадження закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко