РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/7398/19

Провадження № 22-ц/4815/129/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ТзОВ «Рівнетеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позовні вимоги мотивує тим, що ТзОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Станом на 01.04.2019 року у неї виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 33887,52 грн.

Просить стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у розмірі 33887 грн. 52 коп. та судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2019 року позов ТзОВ «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 на користь ТзОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у сумі 33887,52 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, а споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги щомісячно теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, оскільки він фактично користувався нею. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мартинова О.Ю. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що договір про надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання було укладено 03 січня 2017 року, тому вважає, що зобов`язання по оплаті таких послуг виникли з вказаної дати. Зауважує, що з січня 2017 року позивачем нараховано 12956,43 грн. за надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачкою сплачено 21060,00 грн. Зазначає, що відповідачка не є стороною договору від 13 січня 2006 року, і договором від 03 січня 2017 року не покладено обов`язку погашення заборгованості, що утворилась за договором від 13 січня 2006 року. Також вказує, що суд першої інстанції змінив підстави позову чим порушив принцип диспозитивності.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 співвласником якого є відповідач по справі ОСОБА_1 з 2007 року, а проживає в ньому з 2004 року.

Вимоги позивачем в даній справі пред`явлені відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 22 серпня 2013 року, за яким такі права відступило Комунальне підприємство «Рівнетранссервіс», яке також передало позивачу в оренду свій цілісний майновий комплекс за договором від 25 липня 2013 року. (а.с.56-59).

Згідно ч.2, 3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати з договорів або безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тобто, якщо відносини між споживачем та підприємством, що надає послуги з теплопостачання не були обумовлені договором, то їх права та обов`язки випливають безпосередньо з норм закону, які і врегульовують виниклі правовідносини.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До укладення між сторонами договору № 58721 від 03.01.2017 року, надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до діючих на той час положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-VI, а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-VI та статті 19 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-ІV (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин), передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 162 Житлового кодексу України, в редакції чинній на час розгляду справи.

Відповідно до п.п. 11, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Товариство з обмеженою діяльністю «Рівнетеплоенерго» здійснює свою господарську діяльність у відповідності з вимогами Законів України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-lV, «Про житлово-комунальні послуги» 24.06.2004р. № 1875-lV- (даний закон втратив чинність 01.05.2019 р.), чинний Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-Vlll (вступив в дію 01.05.2019 р.) «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року (зі змінами та доповненнями), «Правила користування тепловою енергією» затверджених, Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, «Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі», затвердженого Постановою КМУ від 17.02.2010 р. № 151 та іншими нормативно-правовими актами в сфері теплопостачання.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, а відсутність письмово оформленого договору про надання таких послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року, справа №751/3840/15-ц).

За адресою АДРЕСА_2 , було відкрито абоненту особовий рахунок № НОМЕР_2 на отримання послуг з опалення та гарячого водопостачання від теплопостачального підприємства.

Відповідачка ОСОБА_1 не спростовувала факту, що вона не користувалась наданими послугами, крім того в матеріалах справи містяться докази отримання нею субсидій на оплату цих послуг в 2015-2016 роках. Однак вона не в повній мірі виконала свій обов`язок по оплаті цих послуг, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за період з липня 2007 року по квітень 2019 року в сумі 33887,52 грн. В справі клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не подавала.

З наявної в матеріалах справи оборотної відомості вбачається сплата відповідачкою сум більших ніж нараховано з часу укладення нею договору від 03.01.2017 року: у вересні 2017 року 19760 грн., за квітень 2018 року 1300 грн., за серпень 2018 року 1573,65 грн., за вересень 2018 року 929,08 грн., що підтверджує факт визнання ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги до укладення нею договору від 03.01.2017 року. Посилання апелянта також на порушення місцевим судом процесуального права в оскаржуваному рішенні, зокрема зміну підстави позову не заслуговує на увагу. Позивач звертаючись до суду, як на правову підставу своїх вимог посилався не тільки на обов`язок відповідачки сплачувати заборгованість, що випливає з договору, але й обов`язок, що випливає з норм закону.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимківа С.С.