ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року

м. Харків

справа № 643/17365/20

провадження № 22-ц/818/1263/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне Підприємство «Сосницькі Аграрні Інвестиції».

інші учасники справи:

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.08.2021, постановлене у складі судді Мельникової І.Д.

установив:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПП «Сосницькі Аграрні Інвестиції» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 54 989,83 грн., завданої джерелом підвищеної небезпеки автомобілем Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25.02.2020 року о 09 год. 20 хв. в м. Харків, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Subaru Forester д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Московський, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю Audi А6 д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, в наслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобіль позивача Audi А6, д.н. НОМЕР_2 , було сильно пошкоджено, чим завдано матеріальні збитки. Вказані обставини щодо ДТП встановлені в постанові Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2020р. у справі 643/3786/20, а також зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ДПР18 №354556 від 25.02.2020р. та схемі місця ДТП ЄО 8277 від 25.02.2020р. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16.03.2020р. у справі 643/3786/20 визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУПАП. В протоколі про адміністративне правопорушення Серія ДПР18 №354556 від 25.02.2020р. зазначено, що автомобіль Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , належить ТОВ «Агродмитрівське». Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля (ТОВ «Агродмитрівське») застрахована ПрАТ«Страхове товариство «Гарантія» (поліс №АО/4416789). Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія», виплачено позивачу страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 33 234,92 грн. Однак, відповідно до Звіту №204 з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля від 27.03.2020р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А6, д.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП становить 88 224,75 грн. Таким чином, різниця між страховою виплатою та фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася за участі автомобіля Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , та з вини водія вказаного автомобіля, складає 54 989,83 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.08.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим що, позивачем не надано суду належних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема, постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили, доказів, що ПрАТ СТ «Гарантія» виплатило страхове відшкодування у розмірі 33 234,92 грн. Крім того, позивачем не надано суду належних доказів (актів виконаних робіт, квитанцій тощо) на обґрунтування того, що сума відновлювального ремонту автомобіля складає 88 224,75 грн. Клопотань про призначення судової авто-товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось.

Не погодившись з рішення місцевого суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим що, судове рішення є необґрунтованим та незаконним. Судом повністю проігноровано, що постанова суду про притягнення ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП міститься в єдиному Державному реєстрі судових рішень, про що вказувалось в позовній заяві; наявність у справі звіту №204 з визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля від 27.03.2020 та той факт що Відповідач не заперечував проти вартості відновлюваного ремонту, встановленого висновком. Таким чином суд порушив вимоги процесуального права, а саме ст. 89, ст. 263 ЦПК, судом в рішенні викладено висновки, що не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25.02.2020 о 09 год. 20 хв. в м. Харків, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Московський, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю Audi А6 д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, в наслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП позивачу Audi А6, д.н. НОМЕР_2 , завдано матеріальні збитки. Данні обставини підтверджуються копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 354556 від 25.02.2020 ( а.с. 26-28).

Згідно копії договору оренди транспортного засобу № 08/11/19 від 16.10.2019, укладеного між ТОВ «Агродмитрівське» та ПП «Сосницькі аграрні інвестиції», відповідно до якого ТОВ «Агродмитрівське» передало в оплатне тимчасове користування автомобіль марки «Subaru Forester», д.н. НОМЕР_1 , ПП «Сосницькі аграрні інвестиції» ( а.с. 35-37).

Відповідно до звіту № 204 з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля від 27.03.2020, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi А6, д.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП становить 88 224,75 грн.( а.с. 11-25).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).

Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( ст. 6 Закону).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, застосування франшизи передбачено статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Відповідно до ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у дійсній справі є матеріально-правова вимога до відповідача про стягнення витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого майна позивача, що не були покриті страховим відшкодуванням.

Зі змісту позовної заяви вбачається, ОСОБА_1 ПрАТ СТ « Гарантія», якою застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплачено страхове відшкодування в розмірі 33 234, 92 грн.

Разом с тим, позивачем не надано суду першої інстанції належних доказів про сплату їй ПрАТ СТ « Гарантія» страхового відшкодування в розмірі 33 234, 92 грн.

Суд враховує, що відповідач заперечував проти визнання позовних вимог позивача.

Отже, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір завданої йому матеріальної шкоди перевищує встановлений ліміт страхового відшкодування та виплачену фактично суму йому страхового відшкодування.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити відповідно до ст. 1194 ЦК України, підстави для стягнення з відповідача недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої ним шкоди, яку він зобов`язаний сплатити потерпілому, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Разом с тим, суду не надано інших належних доказів, які б фактично підтвердили підстави на які, посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме, постанови суду про притягнення ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили, доказів, що ПрАТ СТ «Гарантія» виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 33 234,92 грн.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками суду.

Доводи апелянта, щодо звіту № 204 від 27.03.2020, судова колегія не бере до уваги, оскільки інших доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук