Номер провадження: 22-ц/813/2914/22
Справа № 523/4302/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 523/4302/20

Номер провадження: 22-ц/813/2914/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою адвоката Рублевського Антона Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. о 14 годині 21 хвилині 30 березня 2021 року, повний текст рішення складений 09 квітня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі - 28 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на - будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею - 0,0660 га., розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , кадастровий номер 511037600:70:013:0049.

Спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_3 є - позивачка - ОСОБА_1 та її брат - відповідач ОСОБА_2 .

На момент смерті ОСОБА_3 проживав разом із своєю дочкою - позивачкою ОСОБА_1 у будинку, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

З 2010 року відповідач ОСОБА_2 жодного разу не навідував батька, не надавав матеріальної чи іншої допомоги. ОСОБА_3 неодноразово телефонував відповідачу та просив відвідати його, допомогти в його утриманні, якщо не грошима, то хоча б у догляді.

Поховання померлого ОСОБА_3 було здійснено за кошти позивачки ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 3 - 5) .

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Непомнящий О.В., діючий від імені ОСОБА_2 , просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає його недоведеним з наступних підстав.

Адвокат Непомнящий О.В. зазначає про те, що відповідач та його дружина - ОСОБА_4 постійно допомагали померлому ОСОБА_3 по господарству, підтримували його матеріально, оскільки мали роботу (закордонні морські рейси) та отримували достатні кошти для надання допомоги, в той час коли позивачка - ОСОБА_1 отримувала невеликі грошові кошти, яких було недостатньо для проживання та проведення тих витрат, про які вказано у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 надавав своєму батьку кошти. Однак, жодних розписок від нього не брав. Крім того, за кошти відповідача було проведено у період з 1990 - 1992 р. р. реконструкцію та добудову приватного у будинку, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 . (Т. 1, а. с. 101 - 107).

2.3 Позиція позивача в суді першої інстанції

Адвокат Рублевський А.П., діючий від імені ОСОБА_1 , у відповіді на відзив на позовну заяву звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин з надання матеріальної допомоги померлому батьку ОСОБА_3 , а саме - відсутні чеки, свідки, які б підтвердили дані факти.

Також, адвокат вказує на те, що витрати на поховання батька ОСОБА_3 було понесено лише позивачкою ОСОБА_1 .

Позивачкою ОСОБА_1 для утримання батька, його лікування та для проведення медичних оглядів було позичено грошові кошти, про що було надано відповідні розписки: - боргова розписка на суму - 20 000,00 грн. від 10 серпня 2018 року на ім`я ОСОБА_5 ; - боргова розписка на суму - 20 000,00 грн. від 01 лютого 2019 року на ім`я ОСОБА_6 ; - боргова розписка на суму - 30 000,00 грн. від 15 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 136 - 137).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 30.03.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом залишено без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі - 30 000 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання сторони позивача на те, що відповідач за життя довгий час не відвідував спадкодавця та не надавав йому допомоги не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування. У справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі і його звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання. Факт відсутності допомоги спадкодавцеві, який також є не доведений, недостатній для задоволення позову (Т. 2, а. с. 14 - 30).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Рублевський Антон Павлович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 березня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) допитані у суді першої інстанції свідки підтвердили факт ухилення відповідача від догляду за своїм рідним батьком ОСОБА_3 ; 2) доглядом ОСОБА_3 , забезпеченням його ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням в повному обсязі займалась ОСОБА_1 ; 3) відповідач не зазначає які свідки могли б підтвердити факт передачі ним грошових коштів померлому батьку, а також не зрозуміло, яким чином відповідач надавав матеріальну допомогу батьку, з яким він з 2010 року не бачився; 4) ОСОБА_2 у відзиві не спростував того факту, що батько знаходився у безпорадному стані та потребував догляду; 5) відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу адовката (Т. 2, а. с. 22 - 28).

2.7 Узагальнені доводи відповідаа в апеляційному суді

Адвокат Непомнящий Олександр Володимирович, діючий від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу тотожні відзиву на позовну заяву (Т. 2, а. с. 43 - 51).

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Рублевського Антона Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року (Т. 2, а. с. 33).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 34).

28.04.2022 року від адвоката Легенченко Олени Андріївни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання представника позивачки про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

З наявних у справі відомостей вбачається, що адвокат - Легенченко О.А. мешкає у м. Одеса. Позивач ОСОБА_1 також зареєстрована в м. Одесі. Місто Одеса не знаходиться в районі бойових чи активних бойових дій. До клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів відсутності представника позивача в м. Одесі або інших доказів щодо поважних причин, за яких неможливо з`явитися у судове засіданні, у зв`язку із введенням воєнного стану, заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, багаторазове призначення справи до розгляду апеляційний судом, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Рублевського Антона Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №9741 (Т. 1, а. с. 6) та підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 162 від 20.0.9.2019 р. (Т.1, а.с.43), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 15.01.2020 р. (Т. 1, а. с. 190).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є - позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з: - будинку, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею - 0,0660 га., що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , кадастровий номер511037600:70:013:0049, що належали померлому на підставі свідоцтва про право особистою власності на жилий будинок від 27.04.1989 р., яке видано живкомунвідділом Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів (Т. 1, а. с. 8), державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЯП № 768771 (Т. 1, а. с. 77 - 78), Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019 від 03.01.2019 р. (Т. 1, а. с. 15 - 20).

Від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежану А.В. до суду першої інстанції надійшла копія спадкової справи №2/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 188 - 214).

ОСОБА_3 не залишив заповіт після своєї смерті, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №59018116 від 15.01.2016 р. (Т. 1, а. с. 199).

15.01.2020 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежану А.В. із заявою про прийняття спадщини (Т. 1, а. с. 188).

18.03.2020 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежану А.В. із заявою про прийняття спадщини (Т. 1, а. с. 205).

ОСОБА_1 є рідною донькою померлого ОСОБА_3 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 (Т. 1, а. с. 208), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 18.03.2020 р. (Т.1, а. с. 209 - 210), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 18.03.2020 р. (Т. 1, а. с. 211 - 212).

ОСОБА_2 є рідним сином померлого ОСОБА_3 , факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 195), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 15.01.2020 р. (Т. 1, а. с. 196 - 197).

Відповідно до довідки від 07.06.2019 року, за адресою - АДРЕСА_1 , проживали та були зареєстровані - ОСОБА_3 разом з донькою - ОСОБА_9 (Т. 1, а. с. 56).

Згідно трудової книги ОСОБА_2 вбачається, що 16.10.2006 р. він звільнився із займаної посади у ВАТ «Туристично-виробничої фірми «Чорне море», відповідно до наказу №68-к від 16.10.2006 р. (Т. 1, а. с. 110 - 112).

Відповідач ОСОБА_2 працевлаштувався на іноземні судна та ходить в рейси, що підтверджується довідками за 2009 р. - 2014 р., які містяться в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 116 -122).

З відповіді Північного управління ГУ ДПС в Одеській області № 10863/9/15-32-51-07-18 від 26.05.2020 р. стосовно суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р. вбачається, що протягом січня - березня 2017 р. ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у розмірі - 101 66,40 грн., у квітні 2017 р. - 3 370 грн., протягом січня - березня 2018 р. - 11 190 грн., за квітень 2018 р. - 11 183 грн., за січень 2019 р. - 13 050,48 грн., за лютий 2019 р. - 13 200 грн., за березень - 13 800 грн., за квітень - 13 678,14 грн. (Т. 1, а. с. 158).

ОСОБА_1 було понесено витрати на організацію та проведення похорон ОСОБА_3 , що підтверджується договором-замовленням на організацію проведення поховання від 22.09.2019 р. (Т. 1, а. с. 41 - 42), договором-замовленням на організацію проведення поховання № 052044 від 21.09.2019 р. (Т. 1, а. с. 44), договором-замовленням від 21.09.2019 р. (Т. 1, а. с. 45).

З виписки КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» №8867 з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_3 поставлений діагноз - повторне ОНМК (14.042018 р.) по ішеміческому типу в басейні лівої СМА, правостороння геміплегія, сенсомоторна афазія. Загальний та церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступень 3, риск 4, ІБС. Дифузний кардіосклероз, Атеросклероз аорти. СН1 (Т. 1, а. с. 49, 50).

З виписки КУ «Міська клінічна лікарня №11» № 4226 медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_3 поставлений діагноз - Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступень 2, риск 4, ІБС (ОНМК 2013). ДЕП ІІІ ст., декомпенсація. ХОЗЛ ІІ ст., бронхообструкція, клас С, фаза неповна ремісія, ХБП ІІ, МКБ, Конкременти об. почок. Хронічний пієлонефрит, фаза латентного запалення, ГПЖ ІІІ ст. ІБС. Дифузний кардіосклероз. Атеросклероз аорти. СНІІ (Т. 1, а. с. 55).

Між сторонами виникли спадкові правовідносини щодо усунення від права на спадкування.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для усунення від права спадкування ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Правовідносини щодо спадкування врегульовано Цивільним Кодексом України (далі ЦК).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК).

Стаття 1217 ЦК закріплює існування двох видів спадкування: за заповітом або за законом.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. ( ч.2 ст. 1223 ЦК).

Частинами третьою ( другий абзац ) та частиною п`ятою статті 1224 ЦК зазначено: не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам надані такі роз`яснення: Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за

заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пунктом шостим зазначеної постанови визначено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та відомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Право на спадкування після смерті батька, є однієї зі складових загального сімейного права, яке захищається, зокрема Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у статті 8 якою врегульовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання та про перебування спадкодавця у безпорадному стані не спростовують вищевказані встановлені по справі обставини, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. ч. 5, 6 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Як роз`яснено в у п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виходячи зі змісту зазначеної норми (ст. 1224 ч.5 ЦК України), суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ЦПК повинен встановити:

- факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги,

- факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи;

- що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання,

- перебування спадкодавця в безпорадному стані,

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 13 січня 2021 року у справі №431/2579/17.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

В матеріалах справи відсутні докази знаходження спадкодавця - ОСОБА_3 у безпорадному стані протягом останніх років.

Позивач повинен довести факт ухилення відповідача від надання батьку ОСОБА_3 допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача ОСОБА_2 та можливість її надавати, однак на підтвердження вказаних фактів ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів

Також не було надано належних та допустимих доказів того, що допомоги, яку надавала ОСОБА_1 , було недостатньо і ОСОБА_3 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 та якої саме.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 17.10.2018 у справі № 200/21452/15-ц, безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім, якщо це заперечується відповідачами.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) про те, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Витрати, які були понесені в наслідок утримання, лікування та поховання спадкодавця можуть бути стягнути за окремим позовом при доведеності розумності та обґрунтованості таких витрат.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Встановивши відсутність передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК Україниумов для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вищенаведеної позовної вимоги.

Щодо заперечень апелянта про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2021 року адвокат Непомнящий О.В., діючий від імені ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат. До вказаної заяви доданий, у якості доказу тільки витяг з договору від 12.05.2020 року про надання правової допомоги.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено ч.1ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Також слід зазначити, що ОСОБА_2 та його адвокатом Непомнящим О.В. у ході розгляду справи у суді першої інстанції не надавались докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме - в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень.

Вказану позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р.

Відповідно п. 6 витягу з Договору від 12.05.2020 року про надання правничої допомоги, грошові кошти у вигляді гонорару передані довірителем - адвокату під час підписання додаткової угоди №1.

Однак, в матеріалах справи також відсутня додаткова угода №1 до Договору від 12.05.2020 року про надання правничої допомоги.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі - 30 000 грн..

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Рублевського Антона Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції в цій частині порушено норми процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у стягнені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу адвоката за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Рублевського Антона Павловича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе