Справа № 565/378/22
Провадження № 2/565/264/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Малкова В.В.

з участю: секретаря судового засідання Панчук Г.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Печончик О.М., Невідомського О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі в судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в тому числі при затримці виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача: середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 21.03.2020 року до 23.03.2022 року в розмірі 99672,43 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу нарахований судом, але не стягнутий за період з 04.10.2018 р. по 20.03.2020 р. у розмірі 5974,29 грн.; моральну шкоду у розмірі 18000 грн.

Позов обґрунтовується тим, що 20 березня 2020 року рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.08.2021 року, позивача поновлено на роботі на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - Вараш), стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66129,17 грн. Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі не виконане. Просить стягнути з позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу нарахований судом, але не стягнутий, у розмірі 5974,29 грн. за період з 04.10.2018 року по 20.03.2020 року, оскільки позивач ОСОБА_1 за вказаний період просив стягнути з відповідача меншу суму, ніж обраховано судом у рішенні від 20.03.2020 року. Крім того, у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення, просить стягнути з відповідача 99672,43 грн. Також просить стягнути з відповідача 18000 грн моральної шкоди, оскільки тривале невиконання рішення суду про поновлення на роботі порушило його право на працю та належне забезпечення, викликало моральні страждання, втрату спокою та душевної рівноваги.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що відповідач не погоджується з рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.08.2021 року, яким позивача поновлено на роботі, у зв`язку з чим оскаржив їх до Верховного Суду. Також зазначає, що в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш немає відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі та посада чергового, на якій працював позивач.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задоволити позов, з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

20 березня 2020 року рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.08.2021 року, позивача поновлено на роботі на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Кузнецовськ (нині - Вараш), стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66129,17 грн. за період з 04.10.2018 року по 20.03.2020 року.

На виконанні у Вараському відділі державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області перебуває виконавче провадження №66764091 з примусового виконання виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2021 року №565/2129/18 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За змістом ст.236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма передбачає обов`язок власника (уповноваженого ним органу) поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягає негайному виконанню, однак до цього часу не виконане, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання цього судового рішення.

Відповідно до норм КЗпП України та роз`яснень, що містяться в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд при визначенні середнього заробітку керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 р. № 100 (далі- Порядок), із наступними змінами та доповненнями.

Пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18 середньоденна заробітна плата позивача визначена в розмірі 192,79 грн., за два календарних місяці (червень, липень 2018 року), коли ОСОБА_1 працював.

Час затримки виконання рішення суду з 21.03.2020 р. по 23.03.2022 р. становить 500 робочих днів. Кількість робочих днів за відповідні місяці 2020-2022 років, визначена згідно з розрахунками тривалості норм робочого часу, що встановлені Мінпраці та соціальної політики України, Міністерством соціальної політики України за відповідні роки.

На думку суду, розрахунок розміру середнього заробітку при затримці виконання рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі з 21.03.2020 р. до 23.03.2022 р. в розмірі 99672, 43 грн. позивачем проведений неправильно, оскільки розрахований за 528 робочих днів.

Суд дійшов висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 500 робочих днів при затримці виконання рішення суду про поновлення його на роботі в розмірі 96395 грн., що розрахована за наступною формулою: 192, 79 грн. (середньоденна зарплата ОСОБА_1 ) х 500 (кількість робочих днів з 21.03.2020 р. по 23.03.2022 р.).

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Згідно з пунктом 13 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У свою чергу, відповідачем не надано достатніх доказів про відсутність вини у несвоєчасному виконанні судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Вараш.

З урахуванням тривалості часу невиконання судового рішення про поновлення на роботі позивача, вимушеність відстоювання своїх прав та інтересів в судовому процесі, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, до яких призвели дії відповідача, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Вирішуючи вимогу позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу нарахований судом, але не стягнутий, у розмірі 5974,29 грн., суд констатує, що питання про стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з 04.10.2018 року в розмірі 66129 гривень 17 коп. вирішене (рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.03.2020 року у справі №565/2129/18, яке набрало законної сили). Рішення суду від 20.03.2020 року у справі №565/2129/18 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.10.2018 року на користь ОСОБА_1 виконане, що визнали в судовому засіданні позивач та представники відповідача. Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, через безпідставність.

На користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі пропорційно до частки задоволених позовних вимог, як це передбачено ст. 141 ЦПК України. А саме, з вимоги про стягнення середнього заробітку (96,7%), з вимоги про стягнення моральної шкоди (11,11%). Всього від сплаченої позивачем суми судового збору 1984, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача 1070 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований Волинська обл..,с.Нічогівка, паспорт НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 21.03.2020 року до 23.03.2022 року за 500 робочих днів в розмірі 96395 (дев`яносто шість тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень.

Відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2018 до 20.03.2020 року в розмірі 5974 гривні 29 копійок.

Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору на суму 1070 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили протягом строків, передбачених ст.273 ЦПК України.

Головуючий

Повне рішення складене головуючим 25 травня 2022 року.