Справа № 700/240/22
Провадження № 2-о/700/11/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

заявника начальника Лисянського відділу Звенигородської окружної

прокуратури Джугана В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/240/22 провадження №2-о/700/11/22 за заявою Першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Свої вимог заявник мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла жителька АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , відповідно до актового запису про смерть № 12 від 26.06.2017 року, складеного виконавчим комітетом Почапинської сільської ради. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки (земельного паю) площею 1,69 га на території Почапинської сільської ради Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області, яка належала померлій на праві власності відповідно до державного акту серії І-ЧР № 028926 від 29.03.2022 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із часу смерті ОСОБА_1 ніхто за охороною спадкового майна та за оформленням спадщини не звертався, спадкоємці будь-якої із черг за законом відсутні. Враховуючи те, що з часу смерті ОСОБА_1 минуло майже 5 років, і ніхто зі спадкоємців, якщо такі і наявні не прийняли спадщину, а впродовж тривалого часу заходів щодо оформлення права власності на земельну ділянку органом місцевого самоврядування не вжито, тому просить визнати дану спадщину відумерлою та передати її у власність територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. Крім того, зазначив, що рішенням Лисянської селищної ради від 04.01.2019 року № 47-10/VII «Про реорганізацію сільських рад, що об`єдналися та входять до складу Лисянської селищної о`бєднаної територіальної громади» вирішено реорганізувати юридичну особу Почапинську сільську раду та її виконавчий комітет шляхом приєднання до Лисянської селищної ради, вважати Лисянську селищну раду правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обов`язків Почапинської сільської ради. З огляду на це, зважаючи, що дана земельна ділянка знаходиться на території Почапинської сільської ради, заяву про визнання спадщини відумерлою вправі подавати орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна Лисянська селищна рада.

Заявник у судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви, оскільки спадкоємці ОСОБА_1 протягом 5 років із заявами про прийняття спадщини не зверталися, іншим чином спадщину не прийняли.

Представник Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам, дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Почапинці Лисянського району Черкаської області померла ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26.06.2017 року.

Даний факт підтверджується актовим записом про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 12 від 26.06.2017 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки (земельного паю) площею 1,69 га, розташованої на території Почапинської сільської ради Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області, яка належала померлій ОСОБА_1 на праві власності відповідно до державного акту серії І-ЧР № 028926 від 29.03.2002 року, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З моменту смерті ОСОБА_1 і до даного часу ніхто за охороною спадкового майна та за оформленням спадщини не звертався, спадкоєців будь-якої із черг за законом не виявлено. Відсутність спадкоємців, які б могли претендувати на майно померлої земельну ділянку, підтверджується інформаційною довідкою від 15.04.2022 року № 68810693, виданою Звенигородською державною нотаріальною конторою, відповідно до якої спадкова справа щодо майна ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася, інформація про її заведення у Спадковому реєстрі відсутня.

Відповідно до рішення Лисянської селищної ради від 04.01.2019 року № 47-10/VII «Про реорганізацію сільських рад, що об`єдналися та входять до складу Лисянської селищної о`бєднаної територіальної громади» вирішено реорганізувати юридичну особу Почапинську сільську раду та її виконавчий комітет шляхом приєднання до Лисянської селищної ради, вважати Лисянську селищну раду правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обов`язків Почапинської сільської ради.

Із листа Лисянської селищної ради від 19.04.2022 року № 394/1 вбачається, що Почапинською сільською радою та Лисянською селищною радою не вживалися заходи представницького характеру з метою визнання відумерлою спадщини ОСОБА_1 , яка складається із земельної ділянки (земельного паю) площею 1,69 га на території колишньої Почапинської сільської ради, наразі території Лисянської селищної ради.

Згідно з ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадян або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1/якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2/у разі відсутності такого органу.

Крім того, ч.3,4 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Оскільки Почапинська сільська рада Звенигородського району Черкаської області, а в подальшому в процесі децентралізації влади і її правонаступник Лисянська селищна рада Звенигородського району Черкаської області, в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» як представники відповідних територіальних громад, самостійно не реалізували свій процесуальний обов`язок на звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою, на запит прокурора про невжиття заходів представницького характеру й станом на 04.05.2022 р. (день надходження даної заяви прокурора до суду), то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин.

За змістом положень п.8 ч.2 ст.293, ст.334-338 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 є день її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктом «б» ст.140 ЗК України визначено, що однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом положень ч.1, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання.

У відповідності до ч.1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Статтями 334, 335, 338 ЦПК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦК України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. У заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами 30, 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади та вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Прокурор на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду на захист інтересів держави в особі Лисянської селищної ради, яка відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» набуває і реалізує право власності на землю територіальної громади.

Аналогічна правова позиція щодо звернення прокурора до суду з позовом у разі бездіяльності уповноваженого органу викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/129/18 від 15.10.2019 р.

Відповідно до ст. ст.81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай) площею 1,69 га на території Почапинської сільської ради Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області, яка належала померлій на праві власності відповідно до державного акту серії І-ЧР № 028926 від 29.03.2002 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з часу її відкриття минуло майже п`ять років, беручи до уваги, що вказана спадщина ніким не прийнята, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання її відумерлою та передачі у власність територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, а тому заява підлягає до задоволення.

Оскільки прокуратура здійснює представництво органу місцевого самоврядування в суді згідно із статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», то за подання заяви про визнання спадщини відумерлою вона звільняється від сплати судового збору.

Таким чином судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.1220, 1269, 1270, 1277 ЦК України, ст.12, 13, 76-80, 89, 89, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву Першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури, заінтересована особа: Лисянська селищна рада Звенигородського району Черкаської області про визнання спадщини відумерлою задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із земельної ділянки (земельного паю) площею 1,69 га на території Почапинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, яка належала померлій на праві приватної власності, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 028926, виданого 29.03.2002 року на підставі рішення Почапинської сільської ради народних депутатів від 29.01.2002 року № 15-5, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 138, та передати її у власність територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. В. Бесараб