Провадження № 4-с/336/13/2022
УХВАЛА

18.01.2022 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя, у складі головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі Двірній Ю.Г., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заінтересована особа: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник при відчудженні майна дізнався, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження у вигляді арешту накладеного на нерухоме майно належне заявнику, зареєстроване 20.03.2009 року за №8563106 Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 02.03.2009 року, ВП №7028928, об`єкт обтяження: невизначене нерухоме майно, в межах суми боргу 10304,27 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.12.2008 року з заявника було стягнено на користь АТ КБ «Приватбанк» борг у розмірі 9384,25 грн. Виконавче провадження ВП №70289228 по примусовому виконанню рішення перебувало на виконання в Шевченківському ВДВС, в межах якого було прийнято рішення про накладення арешту. 14.09.2009 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі 336/9776/13ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» 12902,43 грн. виконавче провадження ВП№55516656 від 31.08.2020 року на виконання цього рішення було завершено в зв`язку з фактичним виконанням рішення. Самостійно державний виконавець скасовувати постанову про накладення арешту виносити відмовляється, виконавчі провадження знищені, інших проваджень на виконання не перебуває.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлені судом належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

11.01.2022 року представником заявника адвокатом Завгородньою В.В. надано до суду заяву про можливість розгляду справи за її та заявника відсутністю, в якій просить скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, та заборону здійснювати відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управляння юстиції Бубновець І.С. від 02.03.2009 року у ВП 7028928.

Згідно з положенням ст. 450 ч.2 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як встановлено судом при розгляді скарги встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.12.2008 року з заявника було стягнено на користь АТ КБ «Приватбанк» борг у розмірі 9384,25 грн. Виконавче провадження ВП №70289228 по примусовому виконанню рішення перебувало на виконання в Шевченківському ВДВС, в межах якого було прийнято рішення про накладення арешту. 14.09.2009 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі 336/9776/13ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» 12902,43 грн. виконавче провадження ВП№55516656 від 31.08.2020 року на виконання цього рішення було завершено в зв`язку з фактичним виконанням рішення. Самостійно державний виконавець скасовувати постанову про накладення арешту виносити відмовляється, виконавчі провадження знищені, інших проваджень на виконання не перебуває

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з чч. 35 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV«Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на момент накладення арешту ; далі - Закон № 606-ХІV) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положеннями статті 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Правове регулювання вказаних положень на сьогодні здійснюється положеннями статей 48, 50, 56 та 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Верховний Суд розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року по справі 304/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 813/1341/15 зазначено наступний правовий висновок:

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

При розгляді даної скарги суд враховує наступне:

ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії,бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження.

Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_1 як боржника було накладено арешт, який не було скасований після закінчення виконавчого провадження.

Підставами скарги є наявність арешту, накладеного на належне заявнику нерухоме майно, арешт на яке не знято при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, що порушує його права та законні інтереси, внаслідок чого він позбавлений в повній мірі користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд.

Арешт на майно ОСОБА_1 був накладений в рамках примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.12.2008 року що документально підтверджено.

З метою зняття арешту з майна, ОСОБА_1 звернувся державної виконавчої служби із клопотанням про зняття арешту.

17.12.2021 року листом №68850/5 заявнику було зазначено, що перевіркою бази даних АСВП було встановлено, що на цей час виконавчих проваджень щодо заявника не пер буває. У зв`язку із знищенням архіву виконавчих проваджень 2009 років, із закінченням трьохрічного терміну зберігання, встановити підстави завершення зазначеного виконавчого провадження не виявляється можливим.

Факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження, та сплив трьох років після закриття виконавчого провадження свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою задоволення вимог скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 261,353,354, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу.

Скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, та заборону здійснювати відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управляння юстиції Бубновець І.С. від 02.03.2009 року у ВП 7028928.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання до суду першої інстанції, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції, апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повна ухвала виготовлена судом 18.01.2022 року.

Суддя Карабак Л.Г.