Справа № 504/3566/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2022 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Вінської Н.В.

при секретарі Коцар А.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Смирнова А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Доброслав Одеської області клопотання представника Одеського державного Університету внутрішніх справ адвоката Смирнова А.І. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного Університету внутрішніх справ про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного Університету внутрішніх справ про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Смирнов А.І. заявив клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи це тим, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. У обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до Статуту Одеського державного університету внутрішніх справ. Університет є державним закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, який перебуває у сфері управління МВС. ОДУВС у відповідності до статуту, як розпорядник бюджетних коштів, для виконання своїх обов`язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Згідно із Статутом Одеського державного університету внутрішніх справ, засновником Університету є держава в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ, у зв`язку з чим вважає, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю з підстав визначених статтею 255 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач проти закриття провадження у справі заперечував.

Розглянувши клопотання, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач по справі займав посаду професора кафедри конституційного та міжнародного права навчального наукового інституту права та кібербезпеки Одеського державного університету внутрішніх справ.

Відповідно до п.3 Розділу І Статуту Одеського державного університету внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України від 15.05.2012 року, Університет є державним закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, який перебуває у сфері управління МВС та є бюджетною неприбутковою установою.

Пунктами 1, 3, 5 Розділу ІІІ Статуту, Університет є державним закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання, який належить до сфери управління МВС, заснований відповідно до законодавства; МВС затверджує кошторис, план асигнувань загального фонду бюджету, структуру й штатний розпис Університету, запропоновані зміни до них; МВС здійснює контроль за фінансово господарською діяльністю Університету.

Положеннями статті 1 ЗУ «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури МВС України.

Задовольняючи клопотання представника відповідача, суд виходив з того, що Одеський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ, тобто правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку із чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом із цим за приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими та справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись положеннями ст. ст. 1, 3, 4, 19, 43, 49, ст.255, 258, 260, 263, 268, 354 ЦПК України,- суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача адвоката Смирнова А.І. про закриття провадження задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного Університету внутрішніх справ про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу закрити, у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду, був складений 18.05.2022 року

Суддя: Н.В. Вінська