Постанова

Іменем України

13 травня 2022 року

м. Київ

справа № 200/23111/15-ц

провадження № 61-701св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію.

На обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNDZGA00000861, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позичальнику кредитні грошові кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в пункті 7.1 цього договору.

Кредит було надано в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 23 лютого 2007 року до 23 лютого 2017 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 дол. США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3 600,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором 23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNDZGA00000861, згідно з умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1 (далі - квартира).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, від 23 листопада 2004 року за реєстром № 3851.

23 лютого 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири № 48 , яка належить ОСОБА_1 , до припинення чи розірвання договору.

Відповідно до пункту 33.4 договору іпотеки, вартість предмета іпотеки складає 227 250,00 грн.

23 лютого 2007 року між іпотекодавцем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого визначено спосіб та порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором.

23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір доручення, за умовами якого ОСОБА_2 брав на себе зобов`язання оплачувати кошти за обов`язковими платежами та здійснювати загальний нагляд за виконанням кредитного договору, договору іпотеки.

ОСОБА_2 належним чином зобов`язання не виконував, загальний нагляд не здійснював, а просто сплачував кошти без звіряння заборгованості. Випадково позивачу стало відомо, що 15 червня 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області ухвалив судове рішення, яким задовольнив позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 і стягнув заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 639,86 грн, витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 500,00 грн, а всього - 248 139,86 грн.

Позивач вважає, що після прийняття рішення судом, яке набрало законну силу, із спору, предметом якого є стягнення заборгованості за договором, припиняються цивільно-правові відносини та виникають нові правовідносини, основані на державному примусі, які регулюються виключно нормами цивільно-процесуального та виконавчо-процесуального законодавства.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк», розрахувавши повну суму заборгованості по кредитному договору станом на 24 вересня 2010 року, пред`явивши позов про стягнення заборгованості та після набрання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року законної сили, то позивач вважає, що кредитний договір припинив свою дію, строк виконання його наступив. Позивач продовжувала давати ОСОБА_2 гроші на сплату заборгованості ОСОБА_3 , та стверджує, що ОСОБА_2 додатково сплатив грошові кошти в розмірі: 381 004,24 грн - 300 557, 02 грн = 80 447, 00 грн. Загальна сума переплати складає - 80 447,22 грн. Ці гроші були надані ОСОБА_2 і не були ним повернуті.

Відповідно до висновку експертного економічного дослідження, в період з 23 лютого 2007 року до 25 вересня 2015 року в погашення заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 було сплачено грошових коштів на загальну суму 61 253,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 542 426,31 грн. Також з цього ж дослідження вбачається, що позивачем сплачено грошових коштів в погашення заборгованості по кредитному договору від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 в період з 24 вересня 2010 року до 25 вересня 2015 року на загальну суму 36 423,85 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 381 004,24 грн. Повна сума заборгованості по кредитному договору, яку позивач повинна була сплатити, з урахуванням частини першої статті 1050, статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за період, починаючи з 24 вересня 2010 року і станом на 27 лютого 2015 року, та на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровській області від 15 червня 2011 року про стягнення заборгованості по кредитному договору, складає 300 557,02 грн. Ця сума, на думку позивача, повністю задовольняє вимоги кредитора та іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач вважає, що зобов`язання виконане, проведене належним чином та не наносить кредитору збитків, оскільки в період з 23 лютого 2007 року до 25 вересня 2015 року в погашення заборгованості за кредитним договором позивачем було сплачено грошових коштів на загальну суму 61 253,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 542 426,31 грн. Тому ОСОБА_1 просила суд:

- визнати зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 - належним чином виконаними у повному обсязі;

- визнати зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , - належним чином виконаними у повному обсязі;

- визнати зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , - припиненими;

- скасувати обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження 4652243 від 19 березня 2007 року, підстава обтяження: договір іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, приватний нотаріус Орлова Т.Є.; об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку адреса: АДРЕСА_1 ;

- скасувати обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4543763 від 23 лютого 2007 року, підстава обтяження: договір іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, приватний нотаріус Орлова Т. Є.; об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку адреса: АДРЕСА_1 , номер за РПВН: 8455989; власник: ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 80 447,22 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , - належним чином виконаними у повному обсязі.

Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , - належним чином виконаними у повному обсязі.

Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , - припиненими.

Скасовано обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження 4652243 від 19 березня 2007 року, підстава обтяження: договір іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, приватний нотаріус Орлова Т. Є.; об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку літ. А-5, яка складається з 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові кімнати, 6 - кладова, І - балкон, загальною площею 44,5 кв. м, житлова площа - 28,1 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер за РПВН: 8455989; іпотекодержатель: ЗАТ КБ «ПриватБанк»; іпотекодавець: ОСОБА_1 ;

Скасовано обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4543763 від 23 лютого 2007 року, підстава обтяження: договір іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, приватний нотаріус Орлова Т. Є.; об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку літ. А-5, яка складається з 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові кімнати, 6 - кладова, І - балкон, загальною площею 44,5 кв. м, житлова площа - 28,1 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер за РПВН: 8455989; власник: ОСОБА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог у задоволеній частині.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року виправлено описку у вступній частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описку від 16 липня 2018 року, стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1 188,57 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 січня 2019 року виправлено описку в рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року, а саме: вважати у резолютивній частині рішення суду вірною дату кредитного договору № DNDZGA00000861, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 - 23 лютого 2007 року; вважати у резолютивній частині рішення суду вірною дату укладення договору іпотеки № DNDZGA00000861, який укладався між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - 23 лютого 2007 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року скасовано в частині визнання зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , належним чином виконаним у повному обсязі; визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , належним чином виконаними у повному обсязі та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Також судом враховано, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, визнано зобов`язання позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861.

Суд визнав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , належним чином виконаними у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , належним чином виконаними у повному обсязі суд зазначив, що жодними доказами у справі не підтверджується, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки було саме виконано іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки у повному обсязі, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині повинно бути відмовлено.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , - припиненими, скасування обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження 4652243 від 19 березня 2007 року та скасування обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4543763 від 23 лютого 2007 року суд зазначив, що відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Так, оскільки рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, визнано зобов`язання позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, то у зв`язку з цим іпотека за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», є припиненою, та підлягає скасуванню обтяження.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .

У січня 2021 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Заявник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також з висновком суду про те, що позивачем не надано доказів щодо того, що зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за договором іпотеки було виконане саме іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки у повному обсязі.

Зазначає, що банк в повній мірі використав своє право на дострокове стягнення повної сумизаборгованості по кредитномудоговору, отримавши повну суму заборгованості, сплачену саме іпотекодавцем - ОСОБА_1 .

На підставі проведених економічних досліджень, було встановлено погашення заборгованості, яка визначена за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року по кредитному договору, з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції.

АТ КБ «ПриватБанк» не визнає результати експертних висновків, наводить розрахунки, які спростовуються проведеними експертними економічними дослідженнями, посилаєтьсяна недійсну додаткову угоду від22 грудня 2012 року докредитного договору, яка так і не була представлена банком на вимогу апеляційного суду.

Також зазначає, що судом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Крилової О. Л. через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог і в цій частині передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заявник не погоджується з рішенням апеляційного суду в частині скасування обтяження на іпотеку та на заборону на нерухоме майно, оскільки вважає, що при винесенні рішення судом порушені норми процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції у порушення норм процесуального права залишив в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про скасування обтяжень, які є похідними від основних вимог про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію, в задоволенні яких відмовлено, при цьому судом не зазначено жодної норми матеріального права, якими керувався суд, приймаючи саме таке рішення.

Суд апеляційної інстанції порушив принцип правової визначеності щодо зазначення підстав задоволення у позові в частині скасування обтяжень на іпотеку та на заборону на нерухоме майно, а мотивувальна частина його рішення не відповідає підпунктам 3-5 частини першої статті 265 ЦПК України, оскільки не містить жодне положення закону згідно якого настають правові наслідки в задоволенні позовних вимог про скасування обтяження на іпотеку та на заборону на нерухоме майно при відмові у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність заборгованості по кредитному договору, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію. А тому підстави для задоволення похідних позовних вимог про скасування обтяжень іпотеки та скасування обтяжень заборони на нерухоме майно - відсутні.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Колодочка П. О. подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки висновки суду апеляційної інстанції в частині задоволення апеляційної скарги банку, та відповідно, скасування рішення суду першої інстанції та з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині визнання зобов`язання ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором належним чином виконаним у повному обсязі та в частині визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за договором іпотеки належним чином виконаним у повному обсязі є правильними і законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

У червні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить касаційну скаргу скаргу залишити без задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року. Витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу.

Справа надійшла до Верховного Суду у вересні 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 23 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNDZGA00000861, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позичальнику кредитні грошові кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в пункту 7.1 цього договору. Кредит надано в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (т. 1 а. с. 8-11).

Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 23 лютого 2007 року по 23 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 дол. США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3 600,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених підпунктом 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 даного договору.

Відповідно до пункту 7.1 договору позичальник зобов`язався надавати ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти (щомісячний платіж) у сумі 571,85 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNDZGA00000861, згідно з умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 44,5 кв. м, житлова площа - 28,1 кв. м (т. 1 а. с. 13, 14).

Відповідно до умов договору іпотеки, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 33.3 договору, а саме, спірну квартиру в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право вразі не виконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є. 23 лютого 2007 року за реєстром № 309.

23 лютого 2007 року приватним нотаріусом Орловою Т. Є. було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири.

Відповідно до пункту 33.4 договору іпотеки, вартість предмету іпотеки складає 227 250,00 грн.

Відповідно до пункту 33.2 договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 23 лютого 2007 року по поверненню кредиту, наданого у вигляді непоновленої кредитної лінії, в сумі 36 000,00 дол. США, про що внесено нотаріальний запис у відомості державного реєстру іпотек, за реєстраційним номером обтяження 4652243, іпотека, розмір основного зобов`язання - 36 000,00 дол. США.

23 лютого 2007 року між іпотекодавцем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого визначено спосіб та порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є. 23 лютого 2007 року за реєстром № 310 (т. 1 а. с. 12).

23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір доручення, відповідно до якого ОСОБА_2 узяв на себе зобов`язання оплачувати кошти за обов`язковими платежами та здійснювати загальний нагляд за виконанням кредитного договору, договору іпотеки (т. 1 а. с. 15-17).

12 грудня 2012 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 (т. 1 а. с. 20, 21).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено, стягнено заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 639,86 грн, витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права, в розмірі 500,00 грн, а всього - 248 139,86 грн (т. 1 а. с. 24-26).

Відповідно до висновку експертного економічного дослідження від 18 лютого 2017 року № 03/02/2017-1, в період з 23 лютого 2007 року по 25 вересня 2015 року в погашення заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 було сплачено грошових коштів на загальну суму 61 253,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 542 426,31 грн (т. 1 а. с. 157-165).

Згідно цього ж дослідження, позивачем сплачено грошових коштів в погашення заборгованості по кредитному договору від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 в період з 24 вересня 2010 року по 25 вересня 2015 року на загальну суму 36 423,85 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 381 004,24 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно інформації про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 15 червня 2011 року № 2-1351/11, до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 жовтня 2011 року надійшов виконавчий лист № 2-1351/11 від 15 червня 2011 року (т. 1 а. с. 220).

05 жовтня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 29065642 з примусового виконання виконавчого листа від 15 червня 2011 року № 2-1351/11, з накладенням арешту на майно боржника (т. 1 а. с. 221).

26 жовтня 2011 року вказане виконавче провадження було завершено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а. с. 222).

Перевіркою АСВП станом на 28 лютого 2020 року виконавчий лист № 2-1351/11 від 15 червня 2011 року, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області повторно на примусове виконання до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходив та на виконанні не перебуває (т. 3 а. с. 72, 73).

Із повідомлення від 04 березня 2020 року № 13378 Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено наступне.

До Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надходили на виконання такі виконавчі документи:

- виконавчий лист від 15 червня 2011 року № 2-1351, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про стягнення суми у розмірі 248 139,86 грн з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 29685240);

- виконавчий лист від 18 січня 2013 року № 410/2317, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про виселення ОСОБА_3 з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_4 (ВП № 36791166);

- виконавчий лист від 18 січня 2013 року № 410/2317, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про стягнення судового збору у розмірі 107,30 грн з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 38285366);

- виконавчий лист від 05 квітня 2016 року № 175/1145/15-ц, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 63 902,03 дол. США з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 51699820);

- виконавчий лист від 03 серпня 2015 року № 175/1053/15-ц, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про заборгованості на загальну суму 360 553,01 грн з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 51699383);

- виконавчий лист від 05 квітня 2016 року № 475/1145/15-ц, що видав Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 63 902,03 дол. США з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 52572667);

- виконавчий напис від 23 листопада 2017 року № 12353, що видав приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. про стягнення заборгованості та витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 2 994 225,76 грн з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 55698974);

- виконавчий напис (повторно) від 23 листопада 2017 року № 12353, що видав приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. про стягнення заборгованості та витрат на вчинення виконавчого напису в сумі 2 994 225,76 грн з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (ВП № 58867972);

В рамках виконавчого провадження № 29685240 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07 листопада 2011 року на підставі вимог пункту частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція до 02 червня 2016 року) у зв`язку з тим, що державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не дотримані вимоги пункту 4.9.3. Інструкції про проведення виконавчих дій, а саме не надані копії документів щодо майнового стану боржника (довідки з БТІ, відсутня інформація щодо зареєстрованих земельних ділянок) та його доходів.

Виконавче провадження № 36791166 було закінчено 13 березня 2013 року на підставі вимог пункту частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція до 02 червня 2016 року), так як згідно акту державного виконавця, вимоги виконавчого документа боржником виконані у повному обсязі.

В рамках виконавчого провадження № 38285366 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 червня 2013 року на підставі вимог пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція до 02 червня 2016 року) у зв`язку з тим, що під час виконання виконавчого провадження ВП № 36791166, 13 березня 2013 року державним виконавцем відділу було виселено ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_4 .

В рамках виконавчого провадження № 51699820 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19 липня 2016 року на підставі вимог пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція до 02 червня 2016 року) у зв`язку з тим, що виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання тому, що заява стягувача та виконавчий документ мають розбіжності в частині зазначення боржника - так у виконавчому листі зазначено боржником ОСОБА_3 , в заяві ж в свою чергу - ОСОБА_4 .

Виконавче провадження № 51699383 було завершено 26 вересня 2017 року на підставі вимог пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» тому, що згідно довідок правовстановлюючих органів та виходу державного виконавця встановлено, що майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано.

Виконавче провадження № 52572667 було завершено 26 червня 2017 року на підставі вимог пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» тому, що згідно довідок правовстановлюючих органів та виходу державного виконавця встановлено, що майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано.

Виконавче провадження № 55698974 було завершено 27 лютого 2019 року на підставі вимог пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» тому, що згідно довідок правовстановлюючих органів та виходу державного виконавця встановлено, що майна належного боржнику на праві приватної власності, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано.

Виконавче провадження № 58867972 перебуває на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 04 березня 2020 року звернено стягнення на заробітну плату та направлено на виконання до ПП «НОРМЕР», постанова № 58867972 від 05 вересня 2019 року (т. 3 а. с. 74, 75).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року у справі № 175/1053/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання належним чином виконаним, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Визнано зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір № DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року. Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн (т. 3 а. с. 246-249).

Вказаним рішенням суду встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року, виконувалось добровільно ОСОБА_1 , яка сплачувала грошові кошти, як іпотекодавець.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року залишено без змін (т. 3 а. с. 250-253).

Позивач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 231).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковської О. О. звернувся син померлої - ОСОБА_2 (т. 3 а. с. 21).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2020 року залучено до участі у даній справі правонаступника позивача ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 (т. 3 а. с. 57, 58).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № DNDZGA00000861, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 36 000,00 дол США, а ОСОБА_3 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36 000,00 дол. США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3 600,00 дол. США на сплату страхових платежів у виплатах та в порядку передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`заний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено, стягнено заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 639,86 грн, витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права, в розмірі 500,00 грн, а всього - 248 139,86 грн. Вказане рішення вступило в законну силу.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, суди дійшли правильних висновків, що у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 «Про іпотеку»).

Як встановили суди 23 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № DNDZGA00000861, згідно з умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме спірну квартиру.

Спір у цій справі виник з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором і наявності підстав визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року, залишеним без змінпостановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, у справі № 175/1053/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання зобов`язання належним чином виконаним, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Визнано зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861.

Постановою Верховного Суду 22 квітня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін.

Вказаним рішенням суду встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року виконувалось добровільно ОСОБА_1 , яка сплачувала грошові кошти, як іпотекодавець.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вказаним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року, яке набрало законної сили, визнано зобов`язання позичальника ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861.

Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, висновки суду першої інстанції, з якими погодився й суд апеляційної інстанції, в частині визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та скасування обтяження про іпотеку та обтяження заборони на нерухоме майно є правильними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій оскільки вони прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за оспорюваним кредитним договором належним чином виконаними у повному обсязі, оскільки позивач ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , не є стороною кредитного договору. Крім того, колегія суддів Верховного Суду враховує те, що зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за оспорюваним кредитним договором уже визнано належним чином виконаними та визнано таким, що припинив свою дію кредитний договір від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861. Тому такі вимоги ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки та договором про задоволення вимог іпотекодержателя належним чином виконаними у повному обсязі, оскільки законодавством не передбачено визнання зобов`язання за договором іпотеки належним чином виконаним. Зобов`язання за договором іпотеки є забезпечувальним зобов`язанням кредитного договору. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» (стаття 17) передбачено підстави саме припинення іпотеки, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, у зв`язку з його виконанням. Оскільки суди дійшли висновку про визнання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки та договором про задоволення вимог іпотекодержателя припиненими, тому відсутні підстави для визнання таких зобов`язань належним чином виконаними.

Виходячи з вищезазначеного з урахуванням змісту позовних вимог та встановлених у справі, що переглядається фактичних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки такі висновки прийнятті з правильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Так доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі, як на підставу для задоволення касаційної скарги на те, що банк в повній мірі використав своє право на дострокове стягненняповної суми заборгованостіпо кредитному договору, отримавши повну суму заборгованості, сплачену саме іпотекодавцем - ОСОБА_1 та на те, що визначена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року заборгованість по кредитному договору, з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції було погашено, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки зазначені посилання були взяті судом апеляційної інстанції до уваги та знайшли своє підтвердження у постанові суду з їх обґрунтування та не заперечувались судом у своїй постанові.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, щосудом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, є безпідставним, оскільки судом наведені мотиви та обґрунтування з яких він виходив відмовляючи у задоволенні даного клопотання.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо доводів касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції в частинні задоволення позовних вимог та скасування обтяжень про іпотеку та про заборону на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що суд в порушеннянорм процесуального права залишив в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про скасування обтяжень, які є похідними від основних вимог про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію, в задоволенні яких відмовлено, є помилковими та не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги.

Як вбачається з постанови апеляційного суду, апеляційний суд скасував рішення суду в частині задоволення позовних вимог про:

- визнання зобов`язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, належним чином виконаними у повному обсязі;

- визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861, та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року, належним чином виконаними у повному обсязі та відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції, а саме в частині:

- визнання зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором іпотеки від 23 лютого 2007 року № DNDZGA00000861 та договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 лютого 2007 року - припиненими;

скасування обтяжень про іпотеку, реєстраційний номер обтяження 4652243 від 19 березня 2007 року, та про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4543763 від 23 лютого 2007 року - залишив без змін.

Тому помилковими та безпідставними є посилання банку в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції порушив принцип правової визначеності щодо зазначення підстав задоволення у позові в частині скасування обтяження на іпотеку та на заборону на нерухоме майно, оскільки не містить жодне положення закону згідно якого настають правові наслідки в задоволенні позовних вимог про скасування обтяження на іпотеку та на заборону на нерухоме майно при відмові у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним, визнання іпотеки такою, що припинила дію.

Оскільки суд дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, то висновки суду про скасування обтяжень про іпотеку та про заборону на нерухоме майно, які є похідними від припинення іпотеки є правильними та обґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк