Справа № 706/199/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участі секретаря Рибчинецької Я.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу запозовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг у розмірі 117000 грн., а також сплачений судовий збір та витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги.

В обґрунтування позову позивач посилався на такі обставини.

27.08.2021 р. він уклав із ОСОБА_3 договір позики у вигляді боргової розписки. Отримання ОСОБА_4 грошей підтверджується наявністю оригіналу розписки у позивача. За умовами договору відповідач взяв в борг грошові кошти в розмірі 27000 грн. та повинен був повернути їх рівними частинами по 5400 грн. протягом 5-ти місяців, тобто до 27.01.2022 р. У вказаний строк відповідач взяті зобов`язання не виконав. 28.10.2021 р. між ним та відповідачем було укладено письмовий договір про надання безвідсоткової позики, згідно з яким позичальник отримав, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в розмірі 90000 грн. Згідно з п. 3 договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений в строк до 10.11.2021 р. Відповідач борг у визначений сторонами у договорах строк не повернув, умов укладених із позивачем у договорах позики не виконав та ухиляється від їх виконання. Він нагадував відповідачу про необхідність повернення отриманих у борг сум грошових коштів, звертався до відповідача з усними вимогами повернути належні йому грошові кошти, проте борг не повернуто до цього часу. Під будь-яким приводом відповідач ухиляється від повного виконання свого зобов`язання. Протягом усього часу з моменту отримання ним коштів і до часу подачі позову до суду відповідач не повернув позивачу кошти в загальному розмірі 117000 грн. Таким чином, він вважає свої права порушеними, що спонукало його звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 21.03.2022 р. призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, проте у позовній заяві представник позивача просив справу розглянути без участі позивача та його представника, в позовній заяві також зазначено, що вони не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, від нього також не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, ним не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників, і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник у позовній заяві не заперечували проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази: оригінали розписки ОСОБА_3 від 27.08.2021 р., договору позики від 26.10.2021 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, щовідповідач ОСОБА_3 27.08.2021 р. отримав в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27000 грн. із зобов`язанням їх повернення рівними частинами протягом п`яти місяців по 5400 грн. кожного місяця, тобто до 27.01.2022 р., що стверджується розпискою ОСОБА_3 від 27.08.2021 р.

26.10.2021 р. відповідач ОСОБА_3 отримав в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 90000 грн. із зобов`язанням їх повернення у строк до 10.11.2021 р., що стверджується договором позики, укладеним 26.10.2021 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 у зазначені строки зобов`язання щодо повернення грошових коштів за вказаною розпискою та договором позики не виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договорів позики та їх умов позивачем ОСОБА_1 представлена розписка та договір позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У розписці відповідача ОСОБА_3 від 27.08.2021 р. встановлений строк виконання зобов`язання, протягом п`яти місяців, тобто до 27.01.2022 р., у цей строк останній зобов`язаний був повністю повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27000 грн.

У договорі позики від 26.10.2021 р. також встановлений строк виконання зобов`язання з повернення позики до 10.11.2021 р. у цей строк відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний був повністю повернути позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 90000 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконав своїх зобов`язань за розпискою та договором позики, він не повернув позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 117000 грн., то з нього на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 117000 грн. боргу за розпискою та договором позики.

З відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1170 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви розмір витрат за надання професійної правничої допомоги складає 50000 грн.

До позовної заяви долучені ордер адвоката Маринушкіна А.Г. від 11.02.2022 р. на надання правничої (правової) допомоги позивачу у Христинівському районному суді, копії договору № 2/2022 від 10.02.2022 р. про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатським бюро «АРСЕНА МАРИНУШКІНА» та ОСОБА_1 , квитанції № 2/2022 до прибуткового касового ордеру від 11.02.2022 р. про прийняття від ОСОБА_1 адвокатським бюро «АРСЕНА МАРИНУШКІНА» 50000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Позивачем в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України не надані суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена стороною, а в порушення вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 р. у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 р. у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 р. № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 р. та квитанцію від 02 червня 2020 р. на суму 3000 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Стороною не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в договорі про надання правової допомоги, зокрема фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку - детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року, справа № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19.

Пунктом 1 частини 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. Договором № 2/2022 від 10.02.2022 р. про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеним між адвокатським бюро «АРСЕНА МАРИНУШКІНА» та ОСОБА_1 , зокрема пунктом 1.2.1. цього договору, передбачено, що бюро приймає на себе обов`язок надати професійну правничу допомогу під час розгляду справи за позовом клієнта у цивільній справі до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

У той же час відповідно до заяви представника позивача адвоката А. Маринушкіна від 19.04.2022 р. до Христинівського районного суду останній просив розгляд справи провести без його участі. Тобто, фактично професійна правнича (правова) допомога, передбачена договором № 2/2022 від 10.02.2022 р., позивачу не надавалась.

Враховуючи зазначені обставини, підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 грн. відсутні.

Керуючись ст. ст. 526, 530 ч. 1, 1046 ч.1, 1047 ч. 2, 1049 ч.1 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 137, 141 ч. ч. 1-3, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), представник позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договорами позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , борг за договорами позики в розмірі 117000 (сто сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1170 (одна тисяча сто сімдесят) гривень.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.Ф. Олійник