ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2413/22 Справа № 201/8576/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпрі помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав з нею на час відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу, якого увійшов транспортний засіб марки Tiguan Wokswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за її заявою від 15.02.2019 року було відкрито спадкову справу стосовно майна померлого ОСОБА_3 , однак постановою приватного нотаріуса від 16.05.2019 року їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з посиланням на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на майно.

Заявниця посилалася на те, що від цього факту залежить виникнення права на частку в автомобілі, придбаного під час спільного проживання з померлим ОСОБА_3 та який після смерті увійшов до спадкової маси.

Також зазначала, що нею жодних вимог щодо визнання права власності на майно та визнання за нею права на спадщину після померлого ОСОБА_3 не висувалося. Жодного посилання про наявність спору заява не містить. Сама по собі заява про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не створює будь-яких майнових прав для неї, у зв`язку з чим вона вважала, що встановленням факту не порушуються права будь-яких осіб, а тому і відсутні підстави вважати наявність спору за відсутності вимог майнового характеру у заяві.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпрі помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.71), який за твердженням заявниці постійно проживав з нею на час відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 12/2019, яка була заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. (а.с.67-85) вбачається, що з заявами при прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулися: ОСОБА_1 , яка по тексту заяви стверджувала, що проживала однією сім`єю з померлим (заява від 15.02.2019 року, а.с.68); ОСОБА_2 донька померлого (заява від 22.03.2019 року, а.с.73); ОСОБА_4 син померлого (заява від 22.03.2019 року, а.с.79зв.-80); ОСОБА_5 мати померлого (заява від 12.04.2019 року, а.с.83).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 16.05.2019 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 представнику ОСОБА_2 ОСОБА_6 (а.с.84зв.-85).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 16.05.2019 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії з посиланням на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на майно.

Також, судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020 року по справі № 201/5370/19 визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Tiguan Wokswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2021 року (а.с.128-129, 129зв.-131).

З рішення суду вбачається, що представник ОСОБА_1 приймала участь у зазначеній справі, отже і ОСОБА_1 була обізнана щодо цивільної справи та предмету позовних вимог, однак своїх вимог, шляхом подання зустрічної позовної заяви, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу, ОСОБА_1 не заявляла.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, оскільки встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини ОСОБА_1 потрібно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким, зі слів заявниці, вона постійно проживала на час відкриття спадщини, а також з огляду на те, що заявниця має право на визнання за собою право власності на 1/2 частину транспортного засобу, як на майно, що придбане та перебувало в спільній сумісній власності та з урахуванням тих обставин, що проти задоволення заяви ОСОБА_1 заперечував представник ОСОБА_2 адвокат Голубніченко В.О.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 вказала заінтересованою особою ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи № 12/2019, яка була заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. (а.с.67-85) вбачається, що з заявами при прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулися: ОСОБА_1 , яка по тексту заяви стверджувала, що проживала однією сім`єю з померлим (заява від 15.02.2019 року, а.с.68); ОСОБА_2 донька померлого (заява від 22.03.2019 року, а.с.73); ОСОБА_4 син померлого (заява від 22.03.2019 року, а.с.79зв.-80); ОСОБА_5 мати померлого (заява від 12.04.2019 року, а.с.83).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020 року по справі № 201/5370/19 визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Tiguan Wokswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2021 року (а.с.128-129, 129зв.-131).

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право є особливим видом правовідносин, який виникає внаслідок відсутності згоди між сторонами регулятивних або охоронних правовідносин щодо взаємних прав та обов`язків.

Таким чином, ключовим показником визначення наявності спору про право у даній справі є наявність суперечностей, відсутність згоди між учасниками даної справи стосовно наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника шляхом визнання чи заперечення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Подібний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі № 541/597/17 (провадження № 61-34116св18), від 21 липня 2021 року у справі № 513/1182/19 (провадження № 61-7866св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 159/858/20 (провадження № 61-1633св21), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, які мають право на спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявниці. А тому, враховуючи заперечення з боку ОСОБА_2 щодо проживання однією сім`єю заявниці разом з померлим ОСОБА_3 , а також виникнення у неї самого права на встановлення факту проживання однією сім`єю, така заява має розглядатися в порядку позовного провадження за участі тих осіб, у яких виникло право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права.

Крім того, наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020 року по справі № 201/5370/19, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Tiguan Wokswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідчить про наявність між спадкоємцями спору щодо спадкового майна.

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є виникнення спадкових прав заявника та можливість їх подальшої реалізації, тобто оформлення всіх спадкових прав.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки подана заява свідчить про те, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність спору про право та залишив заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без розгляду.

З урахуванням спору про право заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко