18.01.2022 Справа № 756/7636/20
Справа ун. № 756/7636/20
пр.№2/756/340/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Гриненко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просить визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири від 14.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7.

Обґрунтовуючи свої вимоги пояснив, що позивач є власником нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 64,6 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору міни, посвідченого 22 січня 2014року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. за реєстровим номером 111.

Дана квартира є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору, посвідченого 22 січня 2014року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером 45,що забезпечує виконання його зобов`язань за кредитним договором № К-4923711 від 15.03.2013р. Відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору кулівлі- продажу квартири від 14.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7, вбачається що з 14.02.2020року власником вказаного житлового приміщення зареєстрована ОСОБА_2 , а договір купівлі- продажу украдено в порядку ст..38 Закону України « Про іпотеку». Позивач доводить, що при укладанні і оформленні договору купівлі-продажу не були дотримані вимоги ст.ст.35,38 ЗУ «Про іпотеку», що позбавило його повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки і таким чином набути переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя.Окрім того позивач вимогу в порядку статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не отримував. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» за 10 днів не міг направити йому вимогу та дотриматись 30-ти денного строку, який наданий йому для реалізації його переважного права на викуп предмета іпотеки, чи будь-то виконання зобов`язання, оскільки відступлення відбулося 04.02.2020 року, а звернення стягнення здійснено 14.02.2020 року. Окрім, цього згідно тексту Договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року факт попередження Іпотекодавця про намір реалізувати предмет іпотеки будь-якій третій особі підтверджено трекінгом 012, проте згідно з інформації з офіційного вебсайту AT «Укрпошта» дані про відправлення за номером 012 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Викладене свідчить, про безпідставність звернення стягнення на предмет іпотеки та недійсність Договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем за реєстровим номером 7, оскільки такий договір укладено без законних підстав з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» в судовому засіданні проти наданого позову заперечила посилаючись на його необґрунтованість, просила в задоволені позову відмовити.

06.08.2020р. представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» надано відзив відповідно до якого вбачається, що 15.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем, укладено «Кредитний договір № К-4923711» та в подальшому з ним було укладено «Іпотечний договір від 22.01.2014 р.» для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором. Предметом іпотеки виступає двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Відповідач №1 став переможцем в електронних торгах «Національна електрона біржа» за лотом №GL3N015947 згідно «Протоколу електронного аукціону. 04.02.2020 р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги за Кредитним та Іпотечним договором передавши його Відповідачу №1 до якого перейшли всі права та обов`язки за Кредитним та Іпотечним договором. У зв`язку з тим, що позивачем взагалі не виконувалися вимоги - п. 5.1, п. 5.2 «Іпотечного договору» від 22.01.2014 р. (страхування нерухомого майна - предмету іпотеки), Відповідачем №1 було задоволення вимоги кредитора шляхом продажу предмету іпотеки у спосіб визначений ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» тобто між Відповідачем №1 покупцем - Відповідачем №2 було укладено «Договір купівлі-продажу нерухомого майна» 14.02.2020 р. серія та номер: 7. Окрім того з матеріалів «Кредитної справи ОСОБА_1 » вбачається, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» направляв на поштову адресу позивача «Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна - предмета іпотеки) за "Кредитним договором №К-4923711" від 15.03.2013 р. та "Іпотечним договором" від 22.01.2014 р.» від 18.02.2019 р., що підтверджується відправкою за трекінг - номером №012, у вимозі було чітко зазначено що у разі не усунення порушень зазначених в повідомлені, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Окрім того згідно практики ВСУ викладеної в Постанові від 13.11.19 р. по справі № 755/21646/15-ц, «...Доводи касаційної скарги про недотримання 30- денного строку, передбаченого частиною першою статті 38 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів відхиляє з огляду на положення вказаної статті, у якій зазначено, що у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків..». відповідно відсутність повідомлення не є підставою для визнання договору купівлі- продажу - недійсним.

21.12.2020 представником позивача надано відповідь на відзив з якого вбачається, що 18.02.2019 року, предмет іпотеки був застрахований згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору іпотеки на підставі договору страхування №6-01 від 17.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО". Окрім цього, станом на дату звернення стягнення, а саме 07.02.2020 року, предмет іпотеки був застрахований згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору іпотеки на підставі договору страхування №9-05 від 28.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 . Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО". Окрім того, Предмет іпотеки був повністю застрахований протягом всього періоду дії Договору іпотеки. Викладене, свідчить про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а, отже, і для укладення оскаржуваного договору в порядку ст. 38 ЗУ « Про іпотеку». Окрім цього, трекінг №012 є грубою підробкою, про що свідчить наступне. Трек-номер відправлення по Україні містить 13 цифр, перші 5 (пять) з яких є індексом відділення, яке приймає оформлює відправлення до пересилання. При перші 2 (дві) цифри трек-номеру означають код Центру поштового зв`язку, як підпорядковане Відділення поштового зв`язку, а наступні 3 (три) цифри з третьої до п`ятої позначають номер Відділення поштового зв`язку. З номеру Трек-номеру, який наданий Відповідачем вбачається, що відправлення №012 мало бути б відправлено з Відділення поштового зв`язку КИЇВ-602 (з індексом 01602), яке підпорядковане Центру поштового зв`язку (01001, Київ 1 вул. Хрещатик, 22). При цьому, Відділення поштового зв`язку КИЇВ-602 (з індексом 01602), яке підпорядковане Центру поштового зв`язку (01001, Київ 1 вул. Хрещатик, 22, тел. 230-08-34) з індексом 01602 не існує та ніколи взагалі не існувало, що підтверджується даними з офіційного веб-порталу ПАТ«Укрпошта».

Відповідач та третя особа до судового засідання не з`явилися про дату, місце та час повідомлялися належним чином.

25.06.2021р. відповідач надала відзив відповідно до якого вбачається, що задоволення вимог кредитора Відповідача №2 було застосовано шляхом продажу нерухомого майна, предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_2 у спосіб визначений ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» тобто між Відповідачем №2 та Відповідачем №1, було укладено «Договір купівлі-продажу нерухомого майна» від 14.02.2020 р., зареєстровано в реєстрі за №7; тобто право власності перейшло до нового власника. Враховуючи вищевикладене, реєстрація права власності відбулась внаслідок укладеної «Договору купівлі-продажу нерухомого майна» від 14.02.2020 р. Окрім того ПАТ«ДЕЛЬТА БАНК» направляв на поштову адресу Позивача «Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна предмета іпотеки) за "Кредитним договором №К-49237П" від 15.03.2013 р. та "Іпотечним договором" від 22.01.2014 р.» від 18.02.2019 р., що підтверджується відправкою за трекінг- номером №012, у вимозі було чітко зазначено що у разі усунення порушень зазначених в повідомлені, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Враховуючи той факт, що Позивачем були створені умови (не страхував предмет іпотеки) за яких було можливе знищення, пошкодження чи втрата предмету іпотеки - Квартири в порушення вимогу Іпотечного договору. Відповідач №2 - навіть не був зобов`язаний направляти вимогу в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» на Позивача.

Третя особа 02.08.2021р. до суду надав письмові пояснення відповідно до яких вбачається, що третя особа на дату звернення є власником Квартири АДРЕСА_2 . Право власності на квартиру №273 позивач набув в порядку визначеному ч.9 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом №1264 від 19.02.2020 p., виконавчим листом №2/205/1896/14 виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ від 25.10.2019 р. та відповідно третій особі як стягувачу, було передано у власність вищевказану Квартиру №273 за ціною електронних торгів. Право власності на квартиру за третьою особою підтверджується «Свідоцтвом від 10.03.2021 р. серія та номер №39» та «Витягом (інформаційною довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Відповідно, третя особа є добросовісним набувачем квартири №273 в порядку виконання судового рішення (виконавчого напису), відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини.

15.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № К-4923711» та в подальшому з ним було укладено «Іпотечний договір від 22.01.2014 р.» для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором. Предметом іпотеки виступає двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено договір № 2146/К про відступлення( купівлі- продажу прав вимоги ) від 04.02.2020р. відповідно до умов якого всі права та обов`язки за кредитним договором № К-4923711» та іпотечним договором від 22.01.2014 перейшли від Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» до ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

ТОВ «Мегаінвест Сервіс» став переможцем в електронних торгах «Національна електрона біржа» за лотом №GL3N015947 згідно «Протоколу електронного аукціону. 04.02.2020 р. ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги за Кредитним та Іпотечним договором передавши його Відповідачу №1 до якого перейшли всі права та обов`язки за Кредитним та Іпотечним договором.

Відповідно до п. 5.1. «Іпотечного договору» від 22.01.2014 p., обов`язок щодо страхування Предмета і від всіх видів ризиків (в тому числі від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування) у страхових компаніях, які акредитовані Іпотекодержателем, покладено на іпотекодавця; п.5.2. «Іпотечного договору» від 22.01.2014 p., іпотекодавець зобов`язаний в день укладення цього Договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість, але не меншу за узгоджену Сторонами і зафіксовану в п.2.3. цього Договору заставну вартість, та надати Іпотекодавцю договору страхування (страхового полісу). Предмет іпотеки страхується на користь Іпотекодержателя за рахунок коштів Іпотекодавця.

ОСОБА_1 не виконувалися вимоги - п. 5.1, п. 5.2 «Іпотечного договору» від 22.01.2014 р. (страхування нерухомого майна - предмету іпотеки), ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було задоволення вимоги кредитора шляхом продажу предмету іпотеки у спосіб визначений ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Окрім того ПАТ«ДЕЛЬТА БАНК» направляв на поштову адресу Позивача «Повідомлення про усунення порушення основного зобов`язання та надання копій платіжних документів про сплату страхових внесків (страхування нерухомого майна предмета іпотеки) за "Кредитним договором №К-49237П" від 15.03.2013 р. та "Іпотечним договором" від 22.01.2014 р.» від 18.02.2019 р., що підтверджується відправкою за трекінг- номером №012, у вимозі було чітко зазначено що у разі усунення порушень зазначених в повідомлені, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно практики ВСУ викладеної в Постанові від 13.11.19 р. по справі № 755/21646/15-ц, «...Доводи касаційної скарги про недотримання 30- денного строку, передбаченого частиною першою статті 38 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів відхиляє з огляду на положення вказаної статті, у якій зазначено, що у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків..». відповідно відсутність повідомлення не є підставою для визнання договору купівлі- продажу - недійсним.

В судовому засіданні представник позивача стверджував, що предмет іпотеки був застрахований згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору іпотеки на підставі договору страхування №6-01 від 17.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО". Окрім цього, станом на дату звернення стягнення, а саме 07.02.2020 року, предмет іпотеки був застрахований згідно п.п. 5.1., 5.2. Договору іпотеки на підставі договору страхування №9-05 від 28.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 . Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО". Окрім того, Предмет іпотеки був повністю застрахований протягом всього періоду дії Договору іпотеки.

Між ОСОБА_2 та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», було укладено «Договір купівлі-продажу нерухомого майна» від 14.02.2020 р., зареєстровано в реєстрі за №7; тобто право власності перейшло до нового власника.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» невиконання іпотекодержателем умов щодо попереднього повідомлення іпотекодавця про намір продажу предмету іпотеки, може бути підставою для відповідальності іпотекодержателя за відшкодування завданих збитків та не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом від 10.03.2021 р. серія та номер № 39 та витягом (інформаційною довідкою) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Право власності на квартиру №273 позивач набув в порядку визначеному ч.9 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом №1264 від 19.02.2020 p., виконавчим листом №2/205/1896/14 виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ від 25.10.2019 р. та відповідно йому як стягувачу, було передано у власність вищевказану Квартиру №273 за ціною електронних торгів. Таким чином ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири №273 в порядку виконання судового рішення (виконавчого напису), відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до Постанови ВСУ від 13.11.2019 р. справа № 755/21646/15-ц «...У пунктах 22, 24, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договорів із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів…».

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні останніх в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,7,33,37,38Закону України «Про іпотеку»,ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,158,223,258,259,263-268ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя: О.М.Луценко