н/п 2-з/490/11/2022 Справа № 490/355/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль", треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, ОСОБА_3 про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають задоволенню,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.01.2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі написи, вчинені приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. 21.10.2019 року та зареєстрованими в реєстрі за № 872 та №874, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., та належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради 15.10.1998 року, згідно з розпорядженням Управління по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради від 15.10.1998 року за №5804, зареєстрованого в КП ММ БТІ 18.02.1999 року в реєстровій книзі 98 номер запису 17376 та в ЕРПВНМ за № 18430246 та на яку 05.04.2007 року нотаріусом ММНО Горбуровим К.Є. було укладено заборону відчуження . В обґрунтування вимог посилається на те, що майно зазначене у спірних виконавчих написів описано, арештовано для подальшої реалізації на аукціоні в мережі СЕТАМ. Позивачі категорично не погоджується із вищезазначеними виконавчими написами, вважають їх вчинено із порушенням вимог чинного законодавства на заборгованість яка не була безспірною.

Одночасно з подачею позову, позивачі надали суду заяву про забезпечення позову, в якій просили суд зупинити стягнення на підставі виконавчих написів від 21 жовтня 2019 року, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., зареєстрованих в реєстрі за №872 та № 874, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., та належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради 15.10.1998 року, згідно з розпорядженням Управління по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради від 15.10.1998 року за №5804, зареєстрованого в КП ММ БТІ 18.02.1999 року в реєстровій книзі 98 номер запису 17376 та в ЕРПВНМ за № 18430246 та на яку 05.04.2007 року нотаріусом ММНО Горбуровим К.Є. було укладено заборону відчуження .

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно п.1 та 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.2,9 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ , напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача , на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, є видом забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами про визнання недійсним договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївській області Булахевічем С.В. на підставі виконавчого напису від 21.10.2019 року за реєстровим №874 вчиненим ПН КМНО Шевченко О.В. було відкрито виконавче провадження № 60734271 та винесена постанова від 20.12.2019 року в межах даного виконавчого провадження, якою накладено арешт на вищевказану квартиру, яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2

27 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївській області Булахевічем С.В. на підставі виконавчого напису від 21.10.2019 року за реєстровим №872 вчиненим ПН КМНО Шевченко О.В. було відкрито виконавче провадження № 60734884 та винесена постанова від 20.12.2019 року в межах даного виконавчого провадження, якою накладено арешт на вищевказану квартиру, яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Отже, невжиття заходів для забезпечення позову у даній справі, а саме не зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні на час розгляду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може призвести до незаконного відчуження при примусовому виконані оскаржуваного виконавчого напису нерухомого майна , законним власником яких є позивачка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 154 ЦПК України, суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих написів від 21 жовтня 2019 року, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., зареєстрованих в реєстрі за №872 та № 874, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., та належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради 15.10.1998 року, згідно з розпорядженням Управління по вирішенню житлових проблем виконкому Миколаївської міської ради від 15.10.1998 року за №5804, зареєстрованого в КП ММ БТІ 18.02.1999 року в реєстровій книзі 98 номер запису 17376 та в ЕРПВНМ за № 18430246 та на яку 05.04.2007 року нотаріусом ММНО Горбуровим К.Є. було укладено заборону відчуження, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З метою захисту прав, свобод і законних інтересів позивача до ухвалення рішення в цій справі слід вжити заходів для такого.

Разом з тим, з метою забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову - а саме витрат виконавчого провадження стягувача, суд вважає необхідними застосувати в цій справі зустрічне забезпечення позову.

З урахуванням того, що заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, суд вважає необхідним в порядку зустрічного забезпечення позову зобов`язати позивачів внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєва 50 000,00 грн. в рівних частинах кожна.

Щодо вимоги позивачів про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги, оскільки як вбачається зі змісту заяви та доданих документів, позивач не зазначив будь-яких відомостей, підтверджених доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду - саме в межах заявлених позовних вимог. При цьому суд враховує, що зупинення виконання виконавого напису нотаріуса, про оспорення якого заявлено позовні вимоги - є достатнім та ефективним засобом забезпечення позову, адже інших позовних вимог позивачами не заявлено.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Зупинити стягнення за виконавчими написами від 21 жовтня 2019 року, вчиненими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, зареєстрованими в реєстрі за №872 та №874, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

В решті вимог заяви - відмовити.

В порядку зустрічного забезпечення зобов`язати позивачів протягом десяти днів з дня постановлення цієї ухвали внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м. Миколаєвав ТУ ДСА України в Миколаївській області по 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. кожна.

Копії ухвали для негайного виконання надіслати до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївській області Булахевіча С.В.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що в разі невиконання ними ухвали суду щодо зустрічного забезпечення позову у встановлений строк - заходи забезпечення позову будуть скасовані.

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена разом до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО