Справа № 214/274/20
2/214/116/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/274/20 за позовною заявою Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області (після реформування Криворізької центральної окружної прокуратури) в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, -

Представники:

від прокуратури Хоружко С.Л., Айдарова-Петрушкевич Є.В.,

від Криворізької міської ради Сеїна О.О.,

від КП Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР Світловський О.А.,

від ОСОБА_1 адвокат Мотрук В.І.,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2020 року в.о. керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області Рижков О.В. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, в подальшому уточнивши пред`явлені вимоги (а.с.56-66), просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР 15 557 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року у справі №214/682/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Потерпілою від злочину, вчиненого ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР з 09 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року. За час перебування ОСОБА_2 на лікуванні протягом 20 ліжко-днів, на її лікування було витрачено 15 557 грн. 20 коп. Витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої здійснені внаслідок злочинних дій відповідача, тому між діями останнього та цими витратами є прямий причинно-наслідковий зв`язок, що встановлено вироком суду, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат на лікування потерпілої повинен нести саме ОСОБА_1 . Окремо зазначено, що КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» засноване на комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу, перебуває в управлінні виконавчого комітету Криворізької міської ради, джерелом формування його майна є бюджетні кошти. У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Криворізька міська рада та КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, яка й понесла відповідні витрати на лікування потерпілої, які мають бути відшкодовані ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35-36).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мотрук В.І. подав заяву (а.с.122), в якій зазначив, що прокуратура по даній справі не вправі представляти інтереси Криворізької міської ради та КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про направлення прокуратурою вказаним юридичним особам повідомлення про представництво їх інтересів в суді шляхом пред`явлення позову в їх інтересах. Позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду у справі №922/652/18. Крім того, вказані юридичні особи мають у своєму штаті юристів, які можуть представляти їх інтереси без допомоги органів прокуратури. Представник відповідача також зазначив про незгоду із розрахунком вартості одного ліжко-дня перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки до витрат на лікування не можуть бути включені витрати на відрядження, виплату пенсій і допомоги, придбання матеріалів, обладнання та інвентаря. Фактично такі витрати можуть включати лише витрати на лікування та медикаменти. У свою чергу, медикаменти на лікування ОСОБА_2 придбавала за кошти, що їй надав ОСОБА_1 , який в повному обсязі відшкодував їй завдані матеріальні збитки за вироком суду. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на відшкодування відповідачем потерпілій в повному обсязі витрат на лікування та недоведеність проведення лікування потерпілої за рахунок лікарні.

На заяву представника відповідача Криворізькою центральною окружною прокуратурою подано письмові пояснення (а.с.166-171), в яких зазначено, що Криворізькою місцевою прокуратурою №3 виконано вимоги абз.2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» шляхом направлення на адресу КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та Криворізької міської ради листів-повідомлень про звернення до суду з позовною заявою за №76-8968вих19 та №76-8969вих19 від 28 грудня 2019 року відповідно. Щодо звернення до суду з позовом прокуратури, а не зазначених осіб, то з цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 зазначила, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення відповідним органом з позовом свідчить про те, що орган неналежно виконує свої повноваження. Так, Криворізька місцева прокуратура №3, встановивши факт наявності понесених витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» спрямувала лист на адресу КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за вих. №76-8100вих19 від 15 листопада 2019 року з вказівкою на стверджуване порушення майнових інтересів держави у вигляді понесених витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення. З листа КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 26 листопада 2019 року за вих.№237-к слідує, що заходи цивільно-правового характеру ними не вживались та вживатись не будуть у зв`язку з відсутністю фінансування, тим самим установа не заявила про наміри самостійного звернення з позовною заявою, що узгоджується з п.69 Постанови ВП ВС від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18. З моменту ухвалення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вироку 14 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України минуло понад півтора роки та за цей час лікарнею жодних заходів з компенсації витрат на лікування потерпілої від злочину вжито не було, що в результаті бездіяльності й з боку прокуратури може призвести до ненадходження коштів до бюджету, з якого фінансуються заклади охорони здоров`я.

Щодо доводів представника відповідача стосовно незгоди з розрахунком вартості одного ліжко-дня перебування на стаціонарному лікуванні, прокуратурою зазначено, що відповідний розрахунок проведено з урахуванням вимог Постанови КМУ №545 від 16 липня 1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання». Згідно з вказаним Порядком, до розрахунку вартості одного ліжко-дня включаються не тільки видатки на продукти харчування, медикаменти, а й інші фактичні витрати на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальний ремонт, придбання інвентаря, обладнання, які й в наданий суду розрахунок включено не було. Лікарські засоби та вироби медичного призначення, які були використані при лікуванні потерпілої ОСОБА_2 та придбані нею за власний кошт поза межами бюджетного забезпечення, не входять до розрахунку, що також підтверджено листом КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 24 вересня 2021 року за вих. №2946. На переконання позивача, наданий розрахунок є належним доказом та узгоджується з вимогами п.2 Постанови КМУ №545 від 16 липня 1993 року.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не застосовувались.

В ході розгляду справи у зв`язку з реформуванням органів прокуратури змінено назву Криворізької місцевої прокуратури №3 на Криворізька центральна окружна прокуратура (з уточненням територіальної юрисдикції в Криворізькому районі в межах Криворізької міської територіальної громади (Саксаганський, Центрально-Міський райони м. Кривого Рогу, Лозуватська сільська територіальна громада). Інших змін, в тому числі правового статусу, функцій, визначених Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру», не відбулося (а.с.132-136).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників по справі не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Представник Криворізької центральної окружної прокуратури Хоружко С.Л. подала заяву про проведення розгляду справи в письмовому провадженні. Уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з урахуванням доводів, викладених в уточненому позові та письмових поясненнях.

Представники Криворізької міської ради та КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Пред`явлені в їх інтересах прокуратурою вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву (а.с.122), в якій просив справу розглядати за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його як представника з урахуванням позиції, викладеної в даній заяві та невизнання відповідачем позову.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, тривалість перебування справи у провадженні суду, позицію сторін, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів за відсутності учасників справи.

Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб на підставі Указу Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року, затвердженого Законом України №2212-ІХ від 18 квітня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені.

З огляду на відсутність активних бойових дій безпосередньо на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області продовжує здійснювати правосуддя з урахуванням реальної поточної обстановки у місті та визначення територіальної підсудності окремих судів Херсонської області за даним судом.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторони позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3, 4 ст.56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.

Судом встановлено, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року, який набрав законної сили 16 серпня 2018 року, у справі №214/682/16-к, ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, що мала місце 09 грудня 2015 року приблизно о 16.20 год. в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на проїзній частині дороги вул. Мелешкіна з боку пл. Артема в напрямку вул. Волгоградська неподалік від зупинки громадського транспорту «вул. Філатова» за участю водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 (а.с.25-26).

У результаті ДТП потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР №83 від 26 листопада 2019 року (а.с.16), ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР 20 ліжко-днів, з 09 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року.

Як слідує з листа КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 26 листопада 2019 року №237-к (а.с.14) заходи судово-претензійного характеру про стягнення витрат на лікування хворих, потерпілих від злочину, у тому числі ОСОБА_2 , лікарнею не вживались та вживатися не будуть у зв`язку з відсутністю фінансування. Крім того в листі зазначено прохання представляти Криворізькою місцевою прокуратурою №3 інтереси КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР у суді з приводжу стягнення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, заходи щодо стягнення витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 від злочину, вчиненого ОСОБА_1 , не вживалися також Криворізькою міською радою.

Згідно з ч.2 ст.1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Так, встановлюючи наявність чи відсутність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, про те що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Таким чином, при порушенні або наявності загрози інтересам держави бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування компетенції якого віднесено відповідні повноваження, найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення які порушують це право, буде саме представництво органів прокуратури.

Аналогічна правова позиція викладена ВП ВС у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.

КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, , є лікарняним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної / спеціалізованої та третинної/високоспеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та Статутом. Підприємство засноване на власності територіальної громади м. Кривого Рогу, власником майна підприємства є територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради. Фінансування медичного закладу здійснюється за рахунок коштів з місцевого бюджету (бюджетних коштів), що визначено в п.5.3 розділу 5 Статуту (а.с.19-зворот).

Згідно з визначення, передбаченого п.1 ч.1 ст.2 БК України, бюджет план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Відповідно до пп. «а» п.3 ч.1 ст.89 БК України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать, зокрема, видатки на охорону здоров`я, в т.ч. на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні).

Згідно зі ст.18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Оскільки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» є комунальним некомерційним підприємством, яке належить до сфери управління Криворізької міської ради, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, самостійно не здійснює захист своїх інтересів, та просить вирішити питання про відшкодування понесених витрат за рахунок винної особи, делегуючи свої повноваження прокурору, то відповідно до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України, наявні всі підстави для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді.

Слід також зауважити, що про право пред`явлення позову про стягнення таких витрат закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором зазначено й в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину».

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ненадходження коштів до бюджету призводить до неналежного фінансування діяльності зазначеного лікувального закладу та порушує економічні інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту. Відтак, посилання представника відповідача, що позивач не має повноважень звертатись до суду є безпідставними та ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм права на власний розсуд.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», зазначено, що питання відшкодування витрат на стаціонарному лікуванні потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.

Пунктом 2 Порядку №545 від 16 липня 1993 рокупередбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР №83 від 26 листопада 2019 року (а.с.16), сума затрачених коштів на лікування ОСОБА_2 за 20 ліжко-днів перебування її на стаціонарному лікуванні склала 15 557 грн. 20 коп. (а.с.16).

Згідно з листом КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР №237-к від 26 листопада 2019 року та наданим розрахунком (а.с.14, 15), вартість 1 ліжко-дня на утримання лікарні за грудень 2015 року складає 777 грн. 86 коп. фактичних витрат, в які включено: заробітну плату, нарахування на оплату праці, предмети, матеріали, обладнання, та інвентар (за винятком інвентаря та обладнання), медикаменти та перев`язувальні матеріали, продукти харчування, оплата послуг (крім комунальних), видатки на відрядження, оплата теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електроенергії, виплата пенсій і допомоги.

Наданий КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР розрахунок за своїм змістом повністю відповідає Порядку №545 від 16 липня 1993 року та не викликає у суду сумнівів в його належності як доказу. Крім того, в картці аналітичного обліку касових видатків за грудень 2015 року (а.с.178-179) відображено загальну суму фактичних витрат на утримання лікарні за грудень 2015 року, в яку увійшли фактичні витрати за кодами економічної класифікації видатків (КЕКВ), які в свою чергу відповідають сумам фактичних витрат, зазначеним у розрахунку. Будь-яких доказів, які б свідчили про невірність такого розрахунку та включення до нього інших витрат, не передбачених Порядком, всупереч положенням ст.76-81 ЦПК України представником відповідача суду не надано.

Посилання представника відповідача на те, що вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року за цивільним позовом ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на її користь вже було присуджено компенсацію шкоди в 50 000 грн. суд приймає до уваги, однак оцінює критично, оскільки така компенсація стосувалась моральної шкоди, та сама по собі жодним чином не компенсує понесених лікарнею витрат відповідно до статей КЕКВ, зазначених у калькуляції (витрат на медикаменти, відрахувань на заробітну плату, харчування, тощо). Крім того, відшкодування відповідачем потерпілій матеріальної шкоди, у тому числі витрат лікування, стосується відшкодування її особистих витрат поза межами бюджетного забезпечення на придбання лікарських засобів та виробів медичного призначення, які до витрат на стаціонарне лікування не включені, що також зазначено у відповіді КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 24 вересня 2021 року (а.с.177).

Таким чином, витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування потерпілого від злочину та непогашення зазначених витрат, призводять до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.

Оскільки судом під час розгляду справи та вивчення матеріалів справи встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та підставами перебування потерпілої ОСОБА_2 в лікарні, обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти саме на відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору на користь держави у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області (після реформування Криворізької центральної окружної прокуратури) в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, яка потерпіла від злочину, в розмірі 15 557 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

Криворізька центральна окружна прокуратура, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Книжна, 1-а.

Криворізька міська рада, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1.

Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради, , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, м-н. 30-річчя Перемоги, 2.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Брянка, Луганської області, РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 12 травня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко