Постанова

Іменем України

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 697/302/20

провадження № 61-2498св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Потієнко Тетяною Миколаївною , на постанову Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», банк) звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Первісний позов мотивований тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

23 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 23 листопада 2017 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі укладеного договору від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 40 000 грн, спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка НОМЕР_1 .

У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф в розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання (пункт 5.19).

Станом на 30 липня 2018 року ОСОБА_1 прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30 липня 2018 року направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором станом на 26 грудня 2019 року становить 43 278,28 грн, з них: 10 961,72 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 32 316,56 грн - заборгованості за пенею та комісією.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 23 листопада 2017 року у розмірі 43 278,28 грн;

судові витрати у розмірі 2 102 грн.

У червні 2020 року ОСОБА_1 через адвоката Потієнко Т. М. подав зустрічний позов до АТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 у травні 2020 року дізнався про існування первісного позову у провадженні суду. 23 листопада 2017 року на підставі поданої ОСОБА_1 засобами дистанційного зв`язку анкети-заяви без номеру з відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг без зазначення суми договору та терміну дії. Із реклами, яка була розміщена на інтернет ресурсах було зрозуміло, що відповідач надає кредити. При зверненні до банку позивачу було перераховано на картку 15 600 грн.

За період з 04 грудня 2017 року по дату подання зустрічного позову на рахунок банку перераховано 20 885 грн. Після першого платежу у 2 000 грн в грудні 2017 року залишок за кредитом почав дорівнювати 16 970,40 грн. та почав постійно збільшуватися відповідачем. Будь-якої інформації щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та загальної суми кредиту ОСОБА_1 не мав.

ОСОБА_1 уважав, що оскільки договір про надання споживчого кредиту має укладатися у письмовій формі, один з оригіналів якого мав бути переданий ОСОБА_1 як споживачу, але оскільки цього не дотримано, тому спірний договір є нікчемним. Позивач не підписував кредитний договір, тому висновки позивача за первісним позовом про те, що ОСОБА_1 своєю заявою підтвердив приєднання до Умов та Правил надання кредиту, які є розміщеними на сайті банку, і які разом із заявою позичальника складають кредитний договір, є необґрунтованими. Оскільки сторони вчинили дії та перераховували один одному грошові кошти на виконання кредитного договору, який є нікчемним, вважав, що ОСОБА_1 повинна бути повернути різниця сплачених та отриманих коштів у сумі 5 285,00 грн.

ОСОБА_1 просив:

визнати нікчемним кредитний договір, укладений 23 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк»;

стягнути з банку на користь ОСОБА_1 отримані за даним кредитним договором грошові кошти у сумі 5 285 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області в складі судді: Льон О. М. від 29 вересня 2021 року позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 листопада 2017 року, станом на 26 грудня 2019 року у розмірі 1 185,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 57,60 грн.

У іншій частині вимог первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення коштів мотивоване тим, що в справі встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що складають договір про надання банківських послуг. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Враховуючи викладене, суд вважав, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 40000 грн., шляхом встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 40000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка НОМЕР_1 , представник позивача за зустрічним позовом не заперечувала тієї обставини, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості. Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 23 листопада 2017 між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем АТ «Універсал Банк» був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, умови якого відповідачем були виконані. Оскільки, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання кредитного договору нікчемним, то вимога про стягнення коштів, яка є похідною, також не підлягає задоволенню.

При частковому задоволенні первісного позову суд першої інстанції вказав, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку. ОСОБА_1 допущено порушення умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, основне зобов`язання за цим договором не виконано. Укладений між сторонами кредитний договір від 23 листопада 2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг та розрахунком заборгованості, при цьому стороною відповідача за первісним позовом не заперечувалося факту перерахунку банківською установою на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 15 600 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що звертаючись до суду з первісним позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору за період з 23 листопада 2017 по 26 грудня 2019 року. Згідно з наданим позивачем за первісним позовом розрахунком станом на 26 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал банк» складає 43278,28 грн, з яких: 10 961,72 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 32 316,56 грн - заборгованості за пенею та комісією. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги те, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Суд першої інстанції вказав, що з наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.11.2017 вбачається, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму 9 776,12 грн. ОСОБА_1 не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 23 листопада 2017 року, і тому суд вважав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому розмір заборгованості відповідача за первісним позовом за договором про від 23 листопада 2017 року складає 1 185,60 грн (10 961,72 грн-9776,12,00 грн), які підлягають стягненню, а позов банку частковому задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 року в частині часткового задоволення первісного позову скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 10961,72 грн - тіла кредиту та 32 316,56 грн пені і комісії за договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 23 листопада 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 5 255 грн судового збору .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Відповідно до матеріалів справи, 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» (а. с. 7). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 листопада 2017 року, укладеним з ОСОБА_1 , станом на 26 грудня 2019 року заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 10 961,72 грн, заборгованість за пенею та комісією - 32 316,56 грн, а разом 43 278,28 грн. Кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , а саме Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які були надані Банком позичальнику ОСОБА_1 через мобільний додаток, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису ОСОБА_1 . На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 40 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про підтвердження зібраними у справі доказами факту укладення 23 листопада 2017 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, за яким станом на 01 грудня 2019 року утворилася заборгованість перед банком за тілом кредиту у розмірі 10 961,72 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь банку суми тіла кредиту, однак зробив помилковий висновку про його зменшення з урахуванням сплачених відсотків.

Апеляційний суд зазначив, що статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання такого правочину нікчемним. Послідовність укладення договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» в рамках проекту monobank передбачає, що без ознайомлення з умовами та тарифами, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 23 листопада 2017 року, а також засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Тому колегія суддів зробила висновок про стягнення з відповідача (суми) пені та комісії, передбачених пунктом 8.1. Тарифів за період виникнення заборгованості в розмірі 32 316,56 грн. Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, а тому вказане судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».

Аргументи учасників справи

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником Потієнко Т. М. , на постанову Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року, в якій просив: скасувати оскаржену постанову апеляційного суду; залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Посилання позивача на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів) погоджено між сторонами у Паспорті споживчого кредиту, безпідставні, оскільки підписана позичальником анкета-заява не містить положень про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування.

Вказує, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не могла бути взята судом апеляційної інстанції до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 42/180/17-ц від 03 липня 2019 року. На підставі наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що Умови та правила банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 листопада 2017 року, шляхом підписання Заяви-Анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та комісії.

Зазначає, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав уважати, що при укладенні договору з відповідачем по справі ОСОБА_1 , АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог банку та стягнення судових витрат. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 рокусправу призначено досудового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 23 лютого 2022 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19), від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Фактичні обставини

Суди встановили, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписано анкету-заяву від 23 листопада 2017 року, в результаті якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови.

До договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку № QEVR-2421 від 03 лютого 2021 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 відкрито рахунок № НОМЕР_1 (дебетова картка), зі строком дії останнього - до 04/24.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку через додаток Приват24, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 26 грудня 2019 року заборгованість складає 43 278,28 грн, з яких:

10 961,72 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

32 316,56 грн - заборгованість за пенею та комісією.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 у добровільному порядку погашався наданий кредит (на загальну суму) у розмірі 9 776,12 грн.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

У справі, що переглядається;

в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 7);

вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив;

оскільки в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (10961,72 грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (у розмірі) з 9776,12 грн до 1 185,60 грн.

З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії суд першої інстанції відмовив вірно, але помилився в частині мотивів такої відмови. А тому постанову апеляційного суду в оскарженій частині належить скасувати, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає зміні в його мотивувальній частині, а в іншій частині залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним: касаційну скаргу задовольнити частково; постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині залишити в силі, змінивши його в мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Потієнко Тетяною Миколаївною , задовольнити частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 43 278,28 грн та судових витрат скасувати.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2021 в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 в розмірі 1 185,60 грн та судових витрат залишити в силі,виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 рокув скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук