Номер провадження: 22-ц/813/1969/22
Справа № 2-5983/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С.,по цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, в якому просив:

- визнати право власності на 8/10000 частин будівель санаторія ім. Горького, розташованих в АДРЕСА_1 за державою в особі Фонду державного майна України;

- вилучити у ОСОБА_2 8/10000 частин будівель санаторія ім. Горького, розташованих в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 165 та передати зазначене майно Фонду державного майна України.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що прокуратурою Київського району м. Одеси проведено перевірку, в ході якої встановлено, що 08 квітня 2004 року між ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (продавець) та закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» (покупець) у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю майно: будівлю їдальні (літера Т), резервуар для води на 100 м.куб (літера III), електропідстанцію (літера IV), танцювальний майданчик (літера II), зовнішню тепломережу 124 п.м., мережу водопроводу 168 п.м., систему водовідведення 112 п.м., асфальтове покриття 330 кв.м, одноповерхові будівлі жилі літери Х,Ц,У1,У2,УЗ,У4,У5,Ц1,Ц2,И, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

Прокурор вважає укладений договір нікчемним, оскільки суперечить нормам закону щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення та всі цивільно-правові угоди, які в подальшому укладалися щодо спірного майна є нікчемними і не створюють ніяких юридичних наслідків.

Зокрема, укладений між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ТОВ «МАРС» договір купівлі продажу 179/1000 частини будівель санаторію ім. Горького, розташованих за спірною адресою, на підставі якого право власності на 179/1000 частин будівель санаторію ім. Горького зареєстровано за ТОВ «МАРС».

В свою чергу, ТОВ «МАРС» на підставі договору дарування подарувало ОСОБА_3 8/1000 частин будівель санаторія ім. Горького.

В подальшому на підставі договору дарування ОСОБА_3 подарував 8/10000 частин будівель санаторія ім. Горького ОСОБА_2 .

Прокурор зазначає, що оскільки спірне нерухоме майно, а саме 8/10000 частин будівель санаторія ім. Горького перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 та саме від нього має бути витребуване, оскільки було незаконно відчужено з державної власності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України задоволений частково.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави в особі Фонду Державного майна України 8/10000 частин будівель санаторію ім. Горького, знаходиться в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 165, що згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.02.2006 року за № 9954726 в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ,Ю, гаражу - літ. Э,Ъ,Ь; підсобного - літ. Я,Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1,У2,УЗ,У4,У5, житлового - літ. ЦІ,Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару -ІІІ; загальною площею 14 449,0 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , представник дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця») звернулося до суду з апеляційною скаргою, в який просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу апелянт зазначає, що суд не повідомивши апелянта у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, а також зважаючи на те, що санаторій ім. Горького не є стороною по справі, однак зазначений у рішенні суду, суд позбавив заявника права та можливості скористатися своїм правом, передбаченим законом на подання відзиву на позов, подавати докази, заяви та клопотання.

Також суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив про вилученняу ОСОБА_2 8/10000 частин, а суд у рішенні суду зазначив про витребування.

Апелянт також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, а оскільки апелянт не брав участі при розгляді справи в суді першої інстанції, він був позбавлений можливості заявити суду клопотання про застосування строків позовної давності.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, Одеська місцева прокуратура №1 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, в матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували про неможливість витребування спірного майна, вважає, що судом постановлене законне рішення, без залучення до участі у справі апелянта, так як суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та обов`язки скаржника, у зв`язку з чим просить закрити апеляційне провадження.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, Фонд державного майна України зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки майно від держави вибуло внаслідок нікчемного правочину, не посвідченого нотаріально та в подальшому неодноразово відчуженого, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Учасники справи про призначене судове засідання на 18 травня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 85, 91-94-101 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (20 травня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Тож порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Водночас питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19)).

Отже, одним із способів реалізації права особи на судовий захист є оскарження судового рішення в апеляційномупорядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представник ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», зазначає, що оскаржуване рішення суду порушує права апелянта, оскільки санаторій ім. Горького не є стороною по справі, однак зазначений у рішенні суду, що позбавило апелянта приймати участь у розгляді справи, оскільки будівлі санаторію ім. Горького є власністю ПАТ «Укрпрофоздоровниця», ані власністю Фонду Державного майна України, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі санаторію від 05 червня 2008 року № 434, яке видане ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про об`єкт нерухомого майна, будівлі санаторію, стосовно яких зазначається в рішенні суду, належить на праві приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження заочного рішення суду, ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» зазначило лише про те, що будівлі санаторію є власністю ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а тому оскаржуваним рішенням суду порушено права власника майна.

В оцінці таких доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що заявник визнає у апеляційній скарзі, що його права не порушені, оскільки, як застережене у апеляційній скарзі, власником спірного майна є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а не безпосередньо санаторій.

Водночас, відповідно до фактичних обставин справи право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_2 , від якого власне суд і витребував спірне майно.

До того ж, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням порушені права ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», чи права ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», спростовуються встановленими Одеським апеляційним господарським судом обставинами, що спірне майно є державним майном (постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18 січня 2018 року у справі № 14/17-4268-2011).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Враховуючи те, що колегія суддів не встановила порушення прав та інтересів заявника оскаржуваним рішенням суду, тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення суду по суті спору не підлягають дослідженню та перевірці апеляційним судом.

У таких висновках апеляційний суд керується тим, що особа, яка не брала участі у справі, вправі оскаржувати судове рішення у виключних випадках, зокрема у зв`язку з порушенням її прав оскаржуваним судовим рішенням, у іншому випадку така особа не вправі просити суд про перегляд справи.

Такий правовий висновок міститься по аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 2-5969/11 (провадження № 61-17114св20).

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не порушені права ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Петренка В.С.,по цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 травня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра