ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2392/22
провадження № 2/753/4070/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

"20" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Мартинюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2022 р. звернулася до суду із позовом до Київської міської ради, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вона у відповідності до ст. 392 ЦПК України, є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1994, який було укладено на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Даний договір був зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» на виконання біржового контракту №1/2943 від 21.06.1994. Позивач є єдиним власником квартири, право власності на яку зареєстровано в КМ «БТІ». Проте, в липні позивачем виявлено втрату оригіналу договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятинна». В жовтні 2021 позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, проте останній було відмовлено у вчиненні такої дії, оскільки в позивача відсутній оригінал договору, а архівна копія даного договору не є правовстановлюючим документом. В зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останнього та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача.

Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.1994 належить квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу укладений на виконання біржового контракту та зареєстрований 21.06.1994 Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна», реєстровий № 1/2943-2993, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 22.06.1994 за №5078, що підтверджується інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2021 за № 33213 (КВ-2021). У зв`язку з відсутністю у 1994 році Єдиного державного реєстру речових прав, відомості про право власності на спірну квартиру в нього не вносились і на сьогодні відсутні.

З огляду на положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції від 26.01.1993 р., що діяла на момент укладання правочину, якими передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, договір нотаріально не посвідчувався.

У вересні 2021 року, позивач виявила, що в неї відсутній оригінал договору купівлі-продажу від 21.06.1994, в зв`язку з чим остання звернулася до районного відділу поліції та подала оголошення в пресу, стосовно зникнення даного договору.

В жовтні 2021 року, з метою реєстрації права власності на квартиру, позивач звернулася до Державного реєстратора, проте рішенням від 09.12.2021 позивачу було відмовлено у вчиненні такої дії, оскільки у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу.

Внаслідок втрати позивачами оригіналу правовстановлюючого документа на квартиру на даний час в останньої відсутні будь-які документи, які б підтверджували наявність права власності та надавали можливість реалізовувати свої права, зокрема, наведене призвело до того, що при спробі внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі отриманої позивачами архівної копії договору та звернення з цього приводу до відповідачем їй було відмовлено на тій підставі, що архівна копія не є підставою для державної реєстрації права, що відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному засвідченню і державній реєстрації. Зареєструвати своє право власності іншим чином позивач не може.

Згідно частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 2 частин першої, частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до 01.01.2013 р., визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Так, 22.10.2021 ОСОБА_1 з метою внесення відповідних відомостей про підтвердження факту набуття права власності на квартиру звернулась до Центру надання адміністративних послуг, та подала заяву про державну реєстрацію речових прав, яка була зареєстрована за №62179329; разом із заявою подано архівну копію договору купівлі-продажу квартири, лист Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2021 № 33213 (КВ-2021), за яким за даними реєстрових книг комунального підприємства об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за позивачем.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - «Порядок № 1127»).

Статтею 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що для проведення реєстраційних дій подається заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Згідно пункту 12 Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Під час розгляду відповідачем заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2021 реєстраційний № 62179329 державний реєстратор Канівець Л.М. прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень через те, що подані документи не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації права власності є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат.

Подана ОСОБА_1 копія договору купівлі-продажу суперечить статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 53 Порядку № 1127, оскільки не є підставою для державної реєстрації права.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, на підставі статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 18, 23 Порядку № 1127 26.05.2021 р. відповідачем прийнято рішення № 58363390 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, незважаючи на те, що дії відповідача щодо відмови у державній реєстрації прав на квартиру вчинено правомірно, у спосіб та відповідно до порядку, передбаченому діючим законодавством України, склалась ситуація, коли позивач, яка є власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку відповідача внаслідок втрати правовстановлюючих документів та об`єктивною неможливістю відновити їх або отримати дублікат.

Суд, оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин другою, четвертої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.05.1950 р., ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., набрала чинності для України 11.09.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Правом власності є право особи на річ (майно) яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

За приписами статті 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права.Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 р. у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку статті 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 р. у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 р. у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, приймаючи до уваги те, що оригінал договору купівлі-продажу квартири, укладений на виконання біржового контракту та зареєстрований 21.06.1994 р. Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна», реєстровий № 1/2943-2993, що був підписаний сторонами та посвідчений заступником генерального директора біржі, втрачено та, враховуючи відмову державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 у зв`язку із неподанням оригіналу договору купівлі-продажу квартири, суд дійшов висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, отже у даному випадку для позивача єдиним способом захисту її права є визнання за нею у судовому порядку права власності на квартиру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 41, 55 Конституції України, статтями 4, 11, 15, 16, 19, 227, 316, 317, 328, 392 ЦК України, статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», статтями 3, 10, 19, 20, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,90 кв.м. та житловою площею 18,00 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Судове рішення складено 04.10.2022.

Головуючий: