Справа № 642/6069/21
Провадження № 2/642/468/22
13 січня 2022 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Гримайло А.М.
за участю секретаря Корявець Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2008 року позивач перебувала у фактичних відносинах з відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від стосунків з відповідачем сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні.
В силу складних стосунків з відповідачем та його цілковитого небажання приймати будь-якої участі навіть під час народження спільної нашої доньки, позивачем було прийнято відповідне рішення - вказавши своє дівоче прізвище під час реєстрації народження дитини, та лише в 2019 році між сторонами було вирішено, що все ж таки дитина має все ж таки право мати - батька у зв`язку з чим, разом із відповідачем сторони звернулись до Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції для вчинення відповідних дій, за результатом чого позивачем отримано - Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 16 липня 2019 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 400.
З 2008 року позивач самостійно, без участі та допомоги з боку відповідача підтримувала та забезпечувала належний рівень життя спільної доньки, проте у зв`язку із стрімким зростанням (зокрема) матеріального навантаження на позивача: самостійного покриття всіх витрат на їжу, одяг, комунальні послуги, лікування, школу, секції та інші витрати - змусило звернутись до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись положеннями статті 223, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію заочного рішення суду для відома.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2008 року перебувала у фактичних відносинах з відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Від фактичних шлюбних відносин з відповідачем сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується зверненням у 2019 році сторін до Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції з метою внесення даних про батька, за результатом якого отримано - Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 16 липня 2019 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 400.
Спільна дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із позивачкою і перебуває на її утриманні.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Як передбачено статтею 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є їхнім батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 3 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Таким чином, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням потреб дитини відповідно до віку, рівень доходів відповідача та позивача, розмір яких сторонами не спростовано, а також рівний обов`язок батьків по утриманню дітей, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини.
Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено 08.09.2021.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь додаткових витрат, які вона понесла на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , за навчання у англомовному таборі «Diamond Dream Camp» в розмірі 13 393 грн. суд зазначає наступне.
Не зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, позивач просить стягнути з відповідача всю вартість путівки та всі затрати на проїзд до табору на навчання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у «Diamond Dream Camp».
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат, ОСОБА_1 посилалася на те, що дитина має лінгвістичні здібності (в розрізі англійської мови), та вважає за необхідне постійно сприяти розвитку в цьому напрямку, що в свою чергу потребує постійних додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами..
Однак суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття додаткової освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного додаткового навчання дитини у таборі, при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти на безоплатній основі, не навела мотивів необхідності та вибору саме цього освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання обох батьків.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
На підтвердження своїх вимог позивач надала суду договір про надання путівки, заявку, квитки та квитанції про її витрати на оплату табору та проїзду, що пов`язані зі звичайним способом життя, а тому також не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а відтак суд приходить до висновку щодо недоведеності вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на понесення зазначених додаткових витрат на дитину, які були б пов`язані з особливими здібностями дитини.
Так позивачем не надано достовірних та належних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих додаткових витрат на дитину.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту третього частини першої статті п`ятої Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 150, 155, 180, 182, 183, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітнюдитину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини починаючи з 08.09.2021.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 908 грн. в дохід держави.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст.272 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.М.Гримайло