Справа № 210/6721/21
Провадження № 2/210/524/22
У Х В А Л А

"19" травня 2022 р. суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Літвіненко Н.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ОСОБА_1 подано до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вищевказаний позов.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України було зроблено запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.

16 травня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ознайомившись із матеріалами позову, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.5 ст.175 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

В порушення вказаних норм цивільного процесуального законодавства, у яких закріплено вимоги, яким має відповідати позовна заява, позивачами до позову не додано жодного доказу, яким обґрунтовано заявлені вимоги, зокрема, копії рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2013 року, за якими з відповідача було стягнуто аліменти; доказів звернення до виконавчої служби з відповідними виконавчими листами для примусового виконання; наявності заборгованості за аліментами.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення (суду) підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, згідно з ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

З урахуванням наведеного, позивачам необхідно надати довідку-розрахунок заборгованості за аліментами, здійснений в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

В порушення п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачами у позові не зазначені відомості про вжиття ними заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

В порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позові не зазначено про наявність чи відсутність доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

В порушення п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позові не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи.

В порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не додано підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, матеріали позову не містять виконавчого документу, на підставі якого стягуються аліменти з відповідача, відсутні докази наявності виконавчого провадження, інформація про виникнення заборгованості по аліментах.

Також, позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному рішенням суду, й з посиланням на ч.1 ст.196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню).

Однак, доказів ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів (його вини у виникненні заборгованості, як то передбачено ст.196 СК України) разом з позовною заявою суду не надано.

Вказані недоліки позову перешкоджають суду винести законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, позивач, як на підставу своїх вимог вказує на наявність заборгованості по сплаті аліментів згідно довідки державного виконавця, однак при цьому не залучає до участі у розгляді справи відповідний відділі державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2019 року в розмірі 100 % заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів станом на серпень 2021р. в сумі 91 126,30 гривень.

На обґрунтування вищевказаного, в описовій частині позову зазначає, що згідно ч. 1 ст. 196 СК України пеня за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2019 року по серпень 2021 року становить 91126,30 гривень.

З огляду на викладену позицію позивача, суд звертає увагу, що зазначена вище дія, навіть арифметично, виконана невірно (2735,37 х 1% х 730 днів = 19968,20).

При цьому, частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником.

Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Так, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 25 квітня 2018 року по Справі № 572/1762/15-ц, у статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову);

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таким чином, з метою підтвердження правильності розміру (суми) стягнення заборгованості, позивачем має бути надано суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, здійснений за вищенаведеною формулою розрахунку пені, яка встановлена Постановою Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 25 квітня 2018 року по Справі № 572/1762/15-ц.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно навести в позовній заяві та надати суду обґрунтований розрахунок суми пені по несплаченим аліментам, що відповідає вимогам 6 ст. 175 ЦПК України, в якій зазначено, що у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, вказані обставини позбавляють можливості відкрити провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З урахування викладеного позивачам необхідно надати суду документи (належним чином засвідчені копії) на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати і розмір судового збору визначений Законом України «Про судовий збір».

З позовної заяви вбачається, що позивачі посилаються на п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для звільнення їх від сплати судового збору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В той же час, позивачі звертаються з позовною заявою, в якій, зокрема, заявлено вимоги про стягнення заборгованості за аліментами.

Разом з тим, перелік справ, зазначений у п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», у яких позивачі звільняються від сплати судового збору, є вичерпним і до вказаного переліку не входять вимоги про стягнення заборгованості за аліментами.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлює прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень.

У зв`язку з наведеним, з урахуванням заявлених позивачами сум для стягнення, позивачам необхідно сплатити судовий збір у розмірі

-по позовній заяві (по вимозі про стягнення пені із заборгованості по сплаті аліментів) не сплачено судовий збір (1 % ціни позову, але не менше ніж 908,00грн. та не більше 11350,00 грн.)

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення позивачами вищевказаних порушень ст.cт. 175, 177 ЦПК України, а саме: сплати судового збору у визначеному законом розмірі за вимоги про стягнення заборгованості за аліментами; надання доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175,177,185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н. А. Літвіненко