Провадження № 2/512/145/22
"20" травня 2022 р. смт. Саврань
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

Суддя Савранського районного суду Одеської області Брюховецький О.Ю. розглянувши можливість відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою статті 187 ЦПК України, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

Відповідь про реєстрацію місця проживання відповідача у справі надійшла на запит суду 18.05.2022.

З довідки Савранської селищної ради Одеської області, вбачається, що, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, спір підсудний Савранському районному суду Одеської області.

Ознайомившись з матеріалами справи, вирішуючи питання відкриття провадження, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити - найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

За приписами частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на багаторічний булінг стосовно неї зі сторони відповідачки.

Так, відповідно до положень статті 173-4 КУпАП, під булінгом (цькуванням) розуміється діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Водночас позивачкою до позову не додано жодних доказів на підтвердження того, що вона, її чоловік чи відповідачка є учасником будь-якого освітнього процесу.

Також позивачка зазначає, що так званий булінг відповідачки призвів до передчасної смерті її чоловіка. Водночас матеріали справи не містять доказів, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був чоловіком позивачки.

Позивачка в поданій позовній заяві зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 неодноразово була притягнена до відповідальності за статтею 173 КУпАП. Однак жодних доказів, якими, наприклад, могли б бути відповідні постанови суду, на підтвердження цього до позову не додано.

Позивачка ОСОБА_1 в своєму позові посилається, на вчинення відповідачкою ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, зокрема передбачених статтями 162, 125, 126, 194, 195 Кримінального кодексу України. Однак до позовної заяви не додано відповідних вироків суду щодо притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності чи хоча б посилань на реквізити останніх.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 . Інша частина вказаного будинку орендується відповідачкою ОСОБА_2 , яка на думку позивачки порушує її права.

Однак, позовна заява та додатки до неї не містять доказів, що підтверджують право власності чи право користування позивачки на Ѕ частини житлового будинку, в якому вона проживає.

В додатках до позовної заяви ОСОБА_1 посилається на частину доказів, а саме на копію кримінальної справи та медичних документів та зазначає, що останні знаходяться в цивільній справі № 512/413/19, що перебуває в Савранському районному суді Одеської області. Водночас вказані докази до матеріалів позовної заяви позивачкою не додані.

Стосовно цього суд звертає увагу позивачки, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Отже, позивачка має законну можливість отримати копії вказаних нею доказів та долучити їх до позовної заяви.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також позивачкою незрозуміло викладено третій пункт прохальної частини позову, оскільки з нього не вбачається, що саме має вчинити суд, у разі задоволення позову.

Словосполучення "має понести кримінальну відповідальність", як це зазначає позивачка, має абстрактний характер та не складає суті матеріально-правової вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у своєму рішенні.

Водночас, навіть інтерпретуючи вказану частину позову як вимогу позивачки щодо притягнення відповідачки ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із цим, відповідно до частини 1 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

У відповідності до положень статті 2 КПК України, завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, в пункті 10 частини 1 статті 3 КПК України, визначено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Досудове ж розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності,відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України.

Отже, для притягнення особи до кримінальної відповідальності необхідне внесення відомостей до ЄРДР в порядку визначеному статтею 214 КПК України.

Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав особи, яка вважає що відносно неї вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 900 000,00 грн, суд звертає увагу на наступне.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Аналогічна правова позиція визначена і у статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому, пунктом 4 Постанови від 31 березня 1995 року визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, окрім вказівки на те, у чому полягає ця шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві. У разі недотримання позивачем зазначених вимог суд вправі залишити позовну заяву без руху.

Право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення має потерпілий та цивільний позивач.

Відповідно до частини 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 6 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до положень частини 7 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Цивільний позов має містити відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов, отже до заяви повинні бути додані необхідні документи, наприклад, докази причино-наслідкового зв`язку між станом стражданнями позивача та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідача, зокрема, докази погіршення фізичного та душевного здоров`я, втрати ділової активності, спокою та рівноваги.

Так, позивачка ОСОБА_1 в своєму позові посилається, на вчинення відповідачкою ОСОБА_2 злочинів, зокрема передбачених статтями 162, 125, 126, 194, 195 Кримінального кодексу України.

Проте, з матеріалів позовної заяви не зрозуміло:

- чи внесені відомості про зазначені позивачкою кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- чи проводиться досудове розслідування стосовно вказаних кримінальних правопорушень;

- чи є вона потерпілою у такому кримінальному провадженні;

- чи є відповідачка ОСОБА_2 підозрюваною у такому кримінальному провадженні;

- чи закінчилось досудове розслідування і в якій формі;

- чи складаний обвинувальний акт та якщо так, чи переданий він до суду для вирішення питання щодо притягання до кримінальної відповідальності та засудження;

- чи пред`являла позивачка цивільний позов в такому кримінальному провадженні та які наслідки його розгляду.

Встановлення вказаних фактів також має значення для визначення предметної юрисдикції, а отже, і відкриття провадження у справі.

В позовній заяві ОСОБА_1 , крім іншого, посилається на частину 1 статті 6, частини 4, 5 статті 105 КАС України. У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З матеріалів позову ОСОБА_1 не вбачається в чому саме полягає публічно-правовий спір між нею та відповідачкою ОСОБА_2 з огляду на застосування в позовній заяві відповідних норм КАС України.

Крім того, згідно з частиною другою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частинами 4-6 статті 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 року "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч вище вказаним вимогам законодавства копії письмових доказів, які додані для суду, надані без належного їх засвідчення, а саме: не зазначені ініціали та прізвище особи, яка посвідчує копії документів, на деяких копіях не зазначена дата такого засвідчення, як того вимагають положення ДСТУ.

За таких обставин, вимоги ЦПК України щодо пред`явлення позову не дотримано.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» (СASE OF KREUZ v. POLAND), заява № 28249/95, від 19 червня 2001 року, у пункті 53 якого Суд зазначив: "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, у пункті 22 рішення у справі "Мельник проти України" (заява № 23436/03) від 28 березня 2006 року, Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

У зв`язку з зазначеними недоліками позовної заяви вирішення питання про відкриття провадження в даній справі буде передчасним.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачці ОСОБА_1 необхідно:

- засвідчити копії наданих письмових доказів на відповідність оригіналу, з урахуванням вимог статті 95 ЦПК України;

- долучити відповідні розрахунки, обґрунтування та докази, що підтверджують розмір компенсації щодо завданої моральної шкоди в розмірі 900 000,00 грн;

- долучити до позовної заяви докази щодо вчинення ОСОБА_2 булінгу або докази що позивачка чи відповідачка є учасником будь якого освітнього процесу;

- долучити до позовної заяви докази що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був чоловіком позивачки;

- долучити до позовної заяви постанови щодо притягнення відповідачки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП;

- долучити до позовної заяви вироки, якими відповідачка була притягнена до кримінальної відповідальності;

- надати суду докази права власності чи права користування Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- долучити до позовної заяви докази, які знаходяться в матеріалах іншої цивільної справи;

- уточнити пункт 3 позовних вимог;

- у разі неможливості подання певних доказів обґрунтувати причини їх неподання.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

На підставі вищевикладеного, позовну заяву ОСОБА_1 , необхідно залишити без руху і надати їй строк для усунення вищевказаних недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 175-177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судового збору та моральної шкоди залишити без руху.

Надати позивачці десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, для усунення зазначених недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачці, що у разі, якщо вона у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 ЦПК України, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

У разі невиконання ухвали суду, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернена.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ю. Брюховецький