КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5870/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. від 09 січня 2019 року №75, оскільки між співвласниками вказаної квартири існує судовий спір про визначення частки у спільному сумісному майні, а саме: по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Однак позивач ОСОБА_1 , будучи дружиною іпотекодавця та співвласником вказаної квартири не була повідомлена про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, чим на її думку були порушенні її права.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої вказувала, що в межах відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису було призначено оцінку спірної квартири, що свідчить про підготовку до електронних торгів для подальшого її продажу, а тому з метою недопущення порушення її права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та на яку було вчинено виконавчий напис, який оскаржується нею в судовому порядку, заявниця просила суд: зупинити стягнення, яке здійснюється приватним виконавцем Корольовим М.А. на підставі виконавчого напису від 09 січня 2019 року №75, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої наголошує, що твердження суду першої інстанції про ненадання доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник в обґрунтування заяви, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження та доказів, що приватним виконавцем вчиняються дії для примусового виконання оспорюваного виконавчого напису - не відповідає дійсності, оскільки до позовної заяви та заяви про забезпечення позову було додано, серед іншого, й копію постанови про відкриття виконавчого провадження №58325037.

Окрім того, позивачем було подано до суду й клопотання про витребування матеріалів вказаного виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_1 не є стороною такого виконавчого провадження та не має доступу до його матеріалів. Таким чином, апелянт вважає, що доданих нею до позову документів та клопотань достатньо для того, аби суд першої інстанції мав можливість дійти висновку про наявність достатнього обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема і внаслідок продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, апелянт ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_2 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Інші учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися і заяв про відкладення розгляд справи з поважних причин не подали, тому суд з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представники апелянта, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді вказаної заяви про забезпечення позову було встановлено, що предметом спору між сторонами є визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. від 09 січня 2019 року №75 таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 травня 2009 року серії НОМЕР_1 (а.с.18).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року було розірвано шлюб, укладений 16 травня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.32-33).

Крім того, встановлено, що 07 жовтня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №721/10/2013/0070, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 525 000 грн на придбання житлової нерухомості: трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19-25).

Того ж дня 07 жовтня 2013 року було укладено договір поруки №721/10/2013/0070-Р між ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель), ОСОБА_3 (позичальник), відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №721/10/2013/0070 від 07 жовтня 2013 року, укладеного між кредитором та позичальником (а.с.26-28).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 листопада 2021 року вбачається, що 07 жовтня 2013 року було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.29-31).

Так, з доданих до заяви про забезпечення позову доказів вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 09 січня 2019 року вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 75 (а.с.17).

Відповідно до вказаного виконавчого напису нотаріус пропонує звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_3 .

Також в матеріалах справи міститься копію постанови приватного виконавця Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2019 року за виконавчим листом №75, виданого 09 січня 2019 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.49-50).

Крім того, відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» про визначення часток у спільному майні (а.с.36-42).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що предметом спору між сторонами є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказано, що з доданих до заяви про забезпечення позову доказів вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 09 січня 2019 року вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 75.

Однак, будь-яких інших доказів, які б підтверджували, обставини, на які посилається заявник в обґрунтування заяви не надано, зокрема постанови про відкриття провадження та доказів, що приватним виконавцем вчиняються дії для примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. Таким чином, обставини на які посилається представник позивача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову не відповідає з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із позовом, відповідно до якого просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. від 09 січня 2019 року №75, оскільки існує судовий спір про визначення частки у спільному сумісному майні, а саме: 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Однак позивач ОСОБА_1 не була повідомлена про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, як і не отримувала жодної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовувала її тим, що з метою недопущення порушення її права власності на Ѕ частину квартири, відносно якої і було вчинено виконавчий напис існує об`єктивна необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову.

Разом із апеляційною скаргою апелянтом було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії документів, зокрема, постанови приватного виконавця про арешт майна боржника від 08 лютого 2019 року, постанови приватного виконавця про опис та арешт майна боржника від 05 березня 2019 року, постанови приватного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 06 березня 2019 року, запиту приватного виконавця від 12 червня 2020 року (а.с.65-73).

Вказане клопотання мотивовано тим, що вказані документи були отримані вже після постановлення оскаржуваної ухвали у даній справі і не могли бути подані до суду першої інстанції вчасно, а тому апелянт просить долучити вказані документи до справи й врахувати під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, апелянтом було надано копію конверту з відстеженням поштового відправлення № 584, відповідно до якого вбачається, що надані документи, які апелянт просить долучити до матеріалів справи, були ним отримані 17 грудня 2021 року, тобто вже після постановлення оскаржуваної ухвали.

Таким чином, апеляційний суд задовольняє подане клопотання й долучає вказані документи до матеріалів справи.

Так, судом встановлено, що постановою приватного виконавця Корольова М.А. від 08 лютого 2019 року було накладено арешт на майно боржника на підстав виконавчого напису №75, виданого 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. (а.с.68).

Постановою приватного виконавця Корольова М.А. від 05 березня 2019 року було здійснено опис та арешт майна боржника на підстав виконавчого напису №75, виданого 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. (а.с.70-71).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. від 06 березня 2019 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, що стосується виконавчого листа №75, виданого 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. (а.с.72).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, яким передбачено звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , а також враховуючи надані копії постанов про опис та арешт майна боржника, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні й враховуючи, що позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку, шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, то існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №75, виданого 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О.) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких вона звернувся до суду.

Вище вказаними обставинами підтверджується факт того, що приватний виконавець вживає заходи щодо примусової реалізації спірної квартири на прилюдних торгах. В разі виконання приватним виконавцем вказаних дій до закінчення розгляду даної справи то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тому, в даному випадку апеляційний суд погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №75, виданого 09 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О., яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що захід забезпечення позову про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса не є тотожним з позовною вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в даному випадку до вирішення спору по суті про відповідність/невідповідність оспорюваного виконавчого напису вимогам закону лише зупиняється процедура виконання такого виконавчого напису з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.

Також апеляційний суд враховує, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що у випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 у справі №910/1040/18, у постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справа № 756/8279/18-ц, від 20 січня 2020 року у справі № 490/5170/19, від 06 квітня 2020 у справі №203/1491/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 910/19113/19, від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/14940/20, від 20 травня 2021 року у справі №756/8279/18.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса є обґрунтованою, оскільки згідно до поданого позову вбачається, що між сторонами у справі виник спір щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та не забезпечення позову може призвести до відчуження майна позивача в порядку виконання спірного виконавчого напису, що може позбавити останню ефективного захисту у межах розгляду цієї справи, вирішення якої у разі виконання виконавчого напису та відчуження майна, фактично втратить правовий сенс.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову і не дотримався положень ст. 149-150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішенням.

Заяву ОСОБА_1 подану представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення, яке здійснюється приватним виконавцем Корольовим Михайлом Андрійовичем на підставі виконавчого напису від 09 січня 2019 року №75, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 25 травня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв