єдиний унікальний номер справи 546/526/22
номер провадження 2-о/546/20/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року м. Решетилівка Полтавської області

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Сербіненко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Невмержицької А.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Решетилівка Полтавської області справу за заявою ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Решетилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

УСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обгрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 04.12.1980 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб зроблено актовий запис №3168, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в місті Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке було видане Феодосійським міським відділом записі актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, тобто установою окупованої влади, що діє на тимчасово окупованій території України. Поховано ОСОБА_3 на кладовищі в місті Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна. Заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть батька у передбаченому законодавством порядку, оскільки документ про смерть виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для здійснення реєстрації смерті рідного батька, отримання відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, оформлення належного померлому спадкового майна, пенсійних виплат, тощо. Просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця місто Артемове міста Дзержинська Донецької області, громадянина України, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна.

Ухвалою суду від 09.08.2022 провадження у справі відкрито, розгляд справи проводиться в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи представник повідомлений завчасно та належним чином. У заяві про встановлення факту смерті представник заявника просить провести розгляд справи за відсутності заявника та її представника.

Представник Решетилівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без їхньої участі у частині винесення рішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

До заяви про встановлення факту смерті додано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Феодосійським міським відділом записі актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим з якого вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 0, ксерокопію паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копії фотокарток на яких зображена місце поховання ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 про що Дзержинським міським ЗАГС Донецької області, зареєстрований актовий запис № 210, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , в якому зазначено батько ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 .

04.12.1980 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Горлівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецької області зареєстровано шлюбу, актовий запис № 3168, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 14.03.1996 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

Отже, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, зазначено ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна, передбачено ч. 1 ст. 17 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

З листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду № 985/0/208-21 від 22 квітня 2021 вбачається, що згадані положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звернулись із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. При цьому слід зважати, що згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту. Який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню. Не замінює собою документів, що видаються цим органом, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, завдання забезпечення справедливості цивільного судочинства та гарантування прав і свобод осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а також оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доведеності факту смерті ОСОБА_3 та наявності підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 264, 265, 315, 317, 319 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Решетилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця місто Артемове міста Дзержинська Донецької області, громадянина України, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Копія рішення невідкладно направити учасникам справи та органу реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення - Решетилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), для державної реєстрації смерті.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.В. Сербіненко