Провадження № 2/755/3793/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «УСГ»), звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 52 491,00 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 грудня 2016 року між Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП-Рент» (далі - ПІІ «ВІП-Рент») та ПАТ «СК «УСГ» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/17-1057, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ford Fiesta», державний номерний знак

НОМЕР_1 .

18 вересня 2018 року у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня

2020 року дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 2.3 б), 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху та порушення водієм ОСОБА_2 пункту 10.3 Правил дорожнього руху. На виконання умов договору страхування, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій стороні в розмірі 104 982,00 грн.

В зв`язку з тим, що в настанні дорожньо-транспортної пригоди винні обидва учасника, сума страхового відшкодування пропорційно ділиться між учасниками ДТП. Отже, сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 52 491,00 грн (104 982,00 грн / 2).

Враховуючи вищевикладене, позивач в порядку статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України набув права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада

2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

15 грудня 2016 року між ПІІ «ВІП-Рент» та ПАТ «СК «УСГ» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку, транспортний засіб «Ford Fiesta», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Ford Fiesta», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ПІІ «ВІП-Рент».

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, 18 вересня 2018 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 та транспортного засобу «Ford Fiesta», державний номерний знак

НОМЕР_1 , що належить ПІІ «ВІП-Рент», під керуванням ОСОБА_2 .

З постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року встановлено, що 18 вересня 2018 року близько 12 години 20 хвилин у Київській області,

с. Лісники, вул. Ватутіна, 168 (навпроти), ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху, не вибрав безпечної дистанції та вчинив зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , що зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 18 вересня 2018 року близько 12 години 20 хвилин у Київській області,

с. Лісники, вул. Ватутіна, 168 (навпроти), ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні не надала перевагу в русі автомобілю «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтись, та скоїла з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги

п. 10.3 Правил дорожнього руху України.

Винними в дорожньо-транспортній пригоді даною постановою визнано обох водіїв та закрито провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із рахунком-фактурою від 01 жовтня 2018 року № КЗС00000219 суб`єктом підприємницької діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Бровари Моторс» проведено відновлювальний ремонт автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак

НОМЕР_1 , на загальну суму 104 982,00 грн.

Страхувальник ПІІ «ВІП-Рент» вчасно звернувся до страховика ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 20 вересня 2018 року.

Згідно із страховим актом від 21 грудня 2018 року № СТОКА-7018, складеним на підставі акту виконаних робіт від 11 грудня 2018 року № КЗН345, розмір страхового відшкодування становить 104 982,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 22 грудня 2018 року № 25444 ПАТ «СК «УСГ» перерахувало на розрахунковий рахунок суб`єкта підприємницької діяльності ПІІ «ВІП-Рент» страхову виплату в розмірі 104 982,00 грн, призначення платежу: страхове відшкодування відповідно до договору від 02 жовтня 2017 року № 28-0199-2700/17-1057 та страхового акту

від 21 грудня 2018 року № СТОКА-7018, ПІІ «ВІП-Рент», без ПДВ.

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування» є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті

1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті

1191 ЦК України.

З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 15 грудня 2016 року

№ 28-0199-2700/17-1057 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з тим, згідно з пунктом 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 15 грудня 2016 року

№ 28-0199-2700/17-1057 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого

2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 104 982, 00 грн, до нього в порядку та на умовах передбачених статтями 512, 514, 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача.

Оскільки у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 18 вересня 2018 року у м. Києві за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року вина була визнана за обома її учасниками, а тому розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, сума стягнення, яка покладається на відповідача становить 52 491,00 грн (104 982,00 грн/2 = 52 491,00 грн).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 52 491,00 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтею 27Закону України «Про страхування», статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, , р/рахунок № НОМЕР_3 в АБ «Укргазанк», МФО 320478) половину суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 52 491,00 (п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто одна гривня 00 коп.) та судові витрати в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 25 травня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова