Справа № 199/7830/21
(2/199/501/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2019 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В..

У вказаному домоволодінні зареєстрований син позивача ОСОБА_2 , проте із 2016 року у домоволодінні не проживає, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.09.2021 року, складений комісією у складі сусідів та завірений головою Квартального комітету №14 Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра.

Посилаючись на те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому позивач просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, його представником надана суду заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Москаленко Є.А. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, де зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.05.2022 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., згідно з яким відповідачу належить 1/2 частина вказаного домоволодіння.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2019 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.(а.с.9).

ОСОБА_2 є власником 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.05.2022 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. (а.с.68).

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач є співвласником домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та йому належить 1/2 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.05.2022 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С..

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком, оскільки відповідач не втратив право власності на вказане домоволодіння, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній за місцем своєї реєстрації з 2016 року, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.

На підставі вищевикладеного, суд не знайшов підстав для задоволення позову та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України віднести на сторону, яка їх понесла.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 319, 391, 405 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя