Справа № 308/944/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.,

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатскої області від 23 листопада 2021 року (головуючий суддя Іванов А.П.) у справі № 308/944/21 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці та Державної казначейської служби України про стягнення шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці та Державної казначейської служби України про стягнення шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.02.2019 за договором купівлі-продажу на території Румунії він придбав автомобіль марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , серія двигуна - серія шасі НОМЕР_2 , циліндрична ємність 2993 смЗ, номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2011.

09.04.2019 позивач ввіз авто на територію України та пред`явив його митному органу, надавши відповідні документи для перевірки та митного оформлення.

Зазначав, що посадові особи здійснили митний огляд транспортного засобу, перевірили відповідність ідентифікаційних номерів та номерних вузлів конструктивних елементів транспортного засобу даним іноземних правовстановлюючих документів, в т.ч. копії Акту митного огляду, де зазначено про відсутність зауважень щодо митного оформлення транспортного засобу.

При здійсненні митного оформлення позивачем було сплачено митні платежі в сумі 238 200 грн.

Одержавши від Закарпатської митниці необхідні митні дозвільні документи на ввезення транспортного засобу, позивач звернувся до територіального сервісного центру №2143 РСЦ МВС в Закарпатській області для державної реєстрації автомобіля.

Однак у сервісному центрі було відмовлені у державній реєстрації, так як спеціалістом виявлено відмінність номерної деталі і способу нанесення гарнітури та розміру шрифту тому, який використовується заводом-виробником.

Вважає, що з цих підстав транспортний засіб не підлягав пропуску митницею на територію України, а з вини посадових осіб Закарпатської митниці, які халатно віднеслися до виконання передбачених Законом процедур при митному огляді транспортного засобу, наразі позивач позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним автомобілем.

Зокрема, відповідно до п. 2.4 розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом ДМС України №1118 від 17.11.2005 (далі Правила № 1118), посадова особа митного органу повинна була здійснити митний огляд ТЗ, перевірити та встановити відповідність ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна, року виготовлення, кольору та дати введення в експлуатацію ТЗ даним, зазначеним у поданих документах, у тому числі копії Акта митного огляду, оформленого митним органом відправлення.

Закарпатська митниця не здійснила обов`язкової перевірки відповідності наявних буквенно-цифрових символів агрегатів ТЗ з ідентифікаційними номерами завода-виробника, не застосувала технічних засобів (магнітооптичних приладів) для виявлення фальсифікацій номерів агрегатів, пропустила через митний кордон транспортний засіб, ідентифікаційний номер якого підроблено, чим завдала позивачу матеріальну шкоду в сумі 779 200,00 грн, яка, на погляд ОСОБА_1 складається з:

1)дійсної вартості автомобіля, яку встановила митниця у сумі 541 000,00 грн;

2)сплачених при розмитнені митних платежів у сумі 238 200,00 грн.

Посилаючись на дані обставини, положення ст. ст. 22, 1173, 1174 ЦК України, позивач просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку шкоду в сумі 541 000 грн вартості автомобіля марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , серія двигуна - серія шасі НОМЕР_2 , циліндрична ємність 2993 смЗ, номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2011 та 283200 грн митних зборів, сплачених за розмитнення вказаного автомобіля; стягнути на його користь судові витрати.

У відповіді на відзив Закарпатської митниці Держмитслужби Дан Н.І. зазначав, що його позовна вимога про відшкодування майнової шкоди ґрунтується саме на нормах Глави 82 ЦК України «Відшкодування шкоди», зокрема такої шкоди, що завдана незаконними діями органу державної влади (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України) і така вимога ним пред`явлена без заявлення вимоги вирішити публічно правовий спір та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2021 ркоу у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував ті обставини, що Закарпатська митниця видала позивачу сертифікат якості, дозволила ввезти транспортний засіб на територію України, використовувати за цільовим призначенням не дивлячись на те, що транспортний засіб мав змінений ідентифікаційний номер деталі. Вказує, що суд безпідставно послався на Порядок проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.12.2012 № 1316, оскільки такий не поширюється на спірні правовідносини, так як автомобіль ввозився позивачем для особистого користування.

Апелянт зазначає, що згідно з п. 4 Правил № 1118 транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем; вважає, що на митні органи покладено обов`язок перевірки достовірності ідентифікаційного номера ТЗ, перевірки нанесених буквенно-цифрових символів на деталі кузова, рами (шасі), який, на переконання ОСОБА_1 , передбачено у п. 2 розділу І Правил № 1118; згідно з п. 1 розділу VII Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 31.07.2015 № 684 за результатами оцінки ризиків у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, посадові особи митних органів обирають форми та обсяги митного контролю, при цьому формується перелік митних формальностей; відповідно до Класифікатора митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 № 1011 до переліку інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України належить застосування технічних засобів митного контролю (поз. 901-1 класифікатора). У з в`язку з цим, на переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що митниця не повинна використовувати технічні засоби митного контролю, і такий суперечить вищезазначеним нормативно правовим актам.

У пункті 9 Порядку використання, забезпечення та обліку технічних засобів митного контролю в регіональних митницях, митницях, затвердженого Наказом Держмитслужби України 20.09.2007 N 780, серед технічних засобів ідентифікації передбачено застосування магнітооптичних приладів для ідентифікації та виявлення фальсифікацій номерів агрегатів транспортних засобів.

У силу п.п. 9, 10 Розділу 1 Правил №1118 не підлягають пропуску через митний кордон транспортні засоби номер кузова (або ідентифікаційний номер), шасі (рами) чи двигуна якого підроблено.

Апелянт вважає, що транспортний засіб не підлягав пропуску через митний кордон; Закарпатська митниця мала заборонити митне оформлення спірного транспортного засобу, а позивач - вивезти його з території України; при наявності картки відмови позивач міг анулювати договір купівлі-продажу і повернути собі від продавця сплачені кошти за автомобіль.

Скаржник вважає, що Закарпатська митниця не здійснила обов`язкової перевірки відповідності наявних буквенно-цифрових символів агрегатів ТЗ з ідентифікаційними номерами завода-виробника, не застосувала технічних засобів (магнітооптичних приладів) для виявлення фальсифікацій номерів агрегатів, пропустила через митний кордон транспортний засіб ідентифікаційний номер якого підроблено. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, норми Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушення права на мирне володіння майном, просить його апеляційну скаргу та позовну заяву задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська митниця просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема зазначає, що декларант не був позбавлений можливості здійснити самостійно додатковий огляд транспортного засобу. Посадова особа митного органу, відповідно до п. 2.4 розділу І Правил № 1118, здійснює митний огляд ТЗ, перевіряє та встановлює відповідність ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна, року виготовлення, кольору та дати введення в експлуатацію ТЗ даним, зазначеним у поданих документах, у тому числі копії Акта митного огляду, оформленого митним органом відправлення. Натомість до компетенції посадових осіб митного органу не входить перевіряти чи вносились зміни в ідентифікаційний номер кузова транспортного засобу. Посадові особи митного органу не володіють спеціальними знаннями для визначення справжності ідентифікаційних номерів агрегатів.

Заслухавши позицію представника позивача та представника Закарпатської митниці, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2019 позивачем як покупцем придбано у ОСОБА_2 як продавця в Бухаресті, Румунія за 14000 Євро транспортний засіб марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , серія двигуна - серія шасі НОМЕР_1 , циліндрична ємність 2993 см3, номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер ТЗ НОМЕР_6 , рік випуску 2011, термін дії т/о до 06.06.2020, що стверджується договором купівлі-продажу, перекладеним на українську мову (а.с. 6-9).

З митної декларації (електронне декларування) №UA305200/2019/021714 від 09.04.2019 видно, що товаром, який переміщується через митний кордон України, задекларовано легковий автомобіль марки BMW, моделі Х6, вживаний, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , двигун дизель, номер двигуна відсутній, робочий об`єм циліндрів двигуна 2993 см3 тощо. Одержувачем зазначений позивач, декларантом/представником ТОВ «Закарпатінтрейд». Вартість автомобіля вказана у 14000 Євро. При цьому в графі подробиці розрахунку вартість автомобіля вказана у 541 000 грн та відповідно зазначені митні платежі за кодами 321 54 100 грн, 385 47 083,18 грн, 093 8500 грн, 328 128 436, 63 грн (а.с. 28).

ОСОБА_1 було сплачено кошти в сумі 238 200 грн за митне оформлення транспортного засобу згідно з квитанцією №П10569К від 09.04.2019 (а.с. 13).

Згідно звіту про визначення середньої ринкової вартості т/з від 24.10.2020 середня вартість авто марки BMW, моделі Х6 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 становить 689 756,45 грн (а.с. 14-23).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. ст 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Однак, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю митниці (посадовою або службовою особою органу) при здійсненні своїх повноважень є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом незаконних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення органів вищого рівня за результатом розгляду скарги у порядку передбаченому Главою 4 Митного кодексу України «Оскарження рішень, дій або бездіяльності митних органів, їх посадових осіб та інших працівників і порядок розгляду звернень митними органами», інші докази.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевказане, предметом доказування у даній справі є доведення наявності неправомірних дій (бездіяльності) Закарпатської митниці (її посадових осіб) при здійсненні митного огляду спірного транспортного засобу; наявність шкоди від цих дій; причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Відсутність такого елемента делікту як факт неправомірних (незаконних) дій (бездіяльності) органу свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 257 МК України визначено процедуру декларування - декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом (ч. 1); перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів (ч. 7).

Відповідно до ч. 2 ст 266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 544 МК України, здійснюючи митну справу, митні органи виконують такі основні завдання: здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії ряду документі, серед яких митна декларація.

Судова колегія відхиляє посилання скаржника на те, що на митні органи покладено обов`язок перевірки справжності ідентифікаційного номера ТЗ, перевірки нанесених буквенно-цифрових символів на деталі кузова, рами (шасі), який, на переконання ОСОБА_1 , передбачено у п. 2 розділу І Правил № 1118, виходячи з наступного.

Пункт 2 розділу I Правил № 1118 передбачає терміни, що вживаються в цих Правилах. Визначення терміну ідентифікаційний номер ТЗ у вказаному пункті не є покладенням обов`язку на митні органи із визначення справжності ідентифікаційного номера ТЗ, а посилання скаржника ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Згідно з абзацом 2 підпункту 1.2 розділу III Правил № 1118 посадова особа митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, через який ТЗ ввозиться в Україну, зокрема, здійснює митний огляд ТЗ, перевіряє та встановлює відповідність ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна, року виготовлення, кольору та дати введення в експлуатацію ТЗ даним, зазначеним у попередній декларації для громадян (за її наявності), реєстраційних і технічних документах на ТЗ, а також проводить документальну перевірку факту зняття з обліку ТЗ у вповноважених реєстраційних органах за кордоном і приймає рішення про можливість здійснення митних процедур у пункті пропуску та направлення ТЗ в митний орган за місцем постійного (тимчасового) проживання громадянина.

Відповідно до п. 2.4 розділу ІІІ Правил №1118 посадова особа митного органу здійснює митний огляд ТЗ, перевіряє та встановлює відповідність ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна, року виготовлення, кольору та дати введення в експлуатацію ТЗ даним, зазначеним у поданих документах, у тому числі копії Акта митного огляду, оформленого митним органом відправлення.

Зі змісту указаних норм слідує, що посадова особа митного органу перевіряє відповідність, тобто звіряє тотожність, номерних позначень (зокрема ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна), які містяться на транспортному засобі з тими, що зазначені у документах, наданих декларантом, зокрема правовстановлюючих.

При цьому до обов`язків посадової особи митного органу не належать функції з визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу, зокрема з`ясовувати й перевіряти чи вносились зміни в ідентифікаційний номер кузова транспортного засобу.

Тобто, до функціональних обов`язків посадових осіб митного органу при здійсненні митного огляду ТЗ не входить обов`язок щодо визначення справжності номерних позначень, наявних на транспортних засобах.

З документів, наданих до митного оформлення, вбачається, що придбаний позивачем транспортний засіб перебував на обліку у Румунії; дані, зазначені у документах, наданих декларантом, зокрема правовстановлюючих, відповідали даним, зазначеним у документах, оформлених митним органом відправлення.

Згідно з листом Територіального сервісного центру №2143 (на правах відділу РЦС МВС в Закарпатській області) від 16.04.2019 №31/7/3-70 для державної реєстрації було надано автомобіль марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_7 , 2011 року випуску. Вказаний транспортний засіб був наданий спеціалісту на дослідження, під час якого було виявлено зміни номерної деталі в спосіб нанесення, гарнітури та розмір шрифту не відповідають шрифту, що використовується заводом виробника (а.с. 34).

Інформація, вказана у даному листі свідчить про те, що зміни номерних деталей ТЗ були виявлені спеціалістом Територіального сервісного центру №2143, що слугувало підставою для відмови у проведенні державної реєстрації транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 327 МК України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти.

Відповідно до ч. 4 ст. 327 МК України у разі необхідності за власним бажанням залучення спеціалістів та експертів може здійснювати декларант (власник товару та/або транспортного засобу).

В ході розгляду справи позивачем не доведено належними й допустимими доказами існування обставин, за наявності яких у посадової особи митного органу в ході митного огляду ТЗ виникли об`єктивні сумніви у справжності номерних позначень, які містилися на ТЗ, що при здійсненні митного контролю виникла потреба для залучення спеціалістів чи експертів, до того ж відповідні функції у силу ч.ч. 1, 2 ст. 327 МК України є дискреційними повноваженнями митного органу, здійснюються керівником митного органу або його заступником за погодженням з керівником підприємства, установи, організації, де працює спеціаліст чи експерт.

Необґрунтованими є посилання скаржника на те, що помилковими є висновки місцевого суду про те, що визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України «Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів

Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно частини одинадцятої статті 34 Закону № 3353-XII власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок № 1388, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Порядком № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно пункту 3 Поряду № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до абзацу першого пункту 15 Порядку № 1388:

- під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, установлення газобалонного обладнання, видачі тимчасового реєстраційного талона під час передачі права користування та/або розпорядження транспортними засобами, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах;

- за результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду;

- експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів;

- експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України «Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями;

- за результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації;

- установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається. Перша державна реєстрація таких засобів, а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не проводиться (абзац п`ятий пункту 15 Порядку № 1388).

Не допускається державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, номери двигунів яких мають ознаки навмисного знищення або підробки (крім випадків повернення транспортного засобу законному власнику із знищеним або підробленим ідентифікаційним номером двигуна після незаконного заволодіння таким засобом) (абзац сьомий пункту 15 Порядку № 1388).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що експертне дослідження з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів проводиться саме фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України «Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями є правильним.

Оцінюючи обставини у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в діях посадових осіб Закарпатської митниці при здійсненні митного огляду спірного ТЗ відсутні порушення, так як на цих осіб не покладено обов`язок визначати справжність ідентифікаційних номерів транспортного засобу, а зобов`язано перевіряти відповідність таких позначень тим, які вказані в поданих документах. Такі посадові особи митного органу, що здійснюють митний огляд ТЗ не володіють спеціальними знаннями для визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу.

Наведене свідчить про правомірність дій посадових осіб Закарпатської митниці при здійсненні митного огляду транспортного засобу та про те, що позивачем не доведено того факту, що посадовими особами Закарпатської митниці допущені незаконні (протиправні) дії (бездіяльність).

Позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, не довів якими неправомірними діями (бездіяльністю) йому заподіяно шкоду, не підтвердив протиправності дій заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Колегія суддів приймає до уваги доводи скаржника про те, що місцевий суд помилково послався на Порядок проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.12.2012 № 1316, оскільки такий Порядок № 1316 не поширюється на спірні правовідносини, так як спірний транспортний засіб не є засобом комерційного призначення. Разом із тим посилання на вказаний Порядок не вплинуло на правильність висновків місцевого суду про відмову у позові, який вірно установив недоведеність незаконних (протиправних) дій (бездіяльності) відповідача, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, апеляційна скарга була подана лише позивачем, колегія не аналізує підстави для залучення Державної казначейської служби України як відповідача у даній справі.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатскої області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року

Головуюча:

Судді: