ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3607/22 Справа № 175/3198/21 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Начальника Чечелівського відділу Державної Виконавчої Служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухова Ігоря Олеговича на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу Чечелівського ДВС м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О., -

ВСТАНОВИЛА:

До Дніпропетровського районного суду надійшла вищевказана скарга, згідно вимог якої скаржник просив суд визнати дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О. щодо складення розрахунку заборгованості від 06.04.2021 року, неправомірними; Визнати розрахунок заборгованості від 06.04.2021 року, складений державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС м.Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О., незаконним; стягнути з Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро Чечелівського відді ДВС м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) всі судові витрати.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця відділу Чечелівського ДВС м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О. щодо складення розрахунку заборгованості від 06.04.2021 року, неправомірними;

Визнано розрахунок заборгованості від 06.04.2021 року, складений державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савенко О.О., незаконним.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду начальник Чечелівського відділу Державної Виконавчої Служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухов Ігор Олегович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив, скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове рішення, яким визнати оскаржувані рішення, дії такими, що були прийняті або вчинені відповідно до закону та відмовити в задоволені скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги, що надані ОСОБА_1 копії платіжних доручень (квитанція) не вилучені, а не включені до розрахунку заборгованості від 06.04.2021 за період з 23.12.2011 по 08.01.2019. Також зазначено, що за період перебування на примусовому виконанні виконавчого провадження ОСОБА_1 на вимогу виконавця не надав підтверджуючи документи про повну сплату аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, в Чечелівському відділі ДВС м. Дніпра Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувала на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.11.2011 року та до повноліття дитини( НОМЕР_2 ).

29.05.2019 року старший державний виконавець Мазур А.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58205306 у зв`язку з його виконанням.

15.10.2020 року скаржник поштою отримав постанову від 17.09.2020 року начальника Чечелівському відділі ДВС Сухова І.О. про скасування процесуального документу від 29.05.2019 року.

Крім того, ним був отриманий розрахунок заборгованості без дати складання, складений начальником відділу Суховим І.О в якому зазначається про заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 129 706,41 грн.

Також, 22.09.2020 року на підставі розрахунку було винесено постанову державним виконавцем Савенко О.О. про арешт майна боржника, а 09.10.2020 року винесено постанову державним виконавцем Савенко О.О. про розшук майна боржника.

Вважає, що розрахунок заборгованості є незаконними та помилковими, з огляду на наступне:

За квітень 2015 року вилучено платіж 2081,00 грн., за грудень 2016 року вилучено платіж 12 000,00 грн., за січень 2017 року вилучено платіж 1 000,00 грн.; за червень 2017 року вилучено платіж 1 597,00 грн.; за травень 2018 року вилучено платіж 1200,00 грн.; за січень 2019 року вилучено платіж 1200,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 383, 384 ЦПК України, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 387 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржуванні рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В апеляційній скарзі представник державної виконавчої служби зазначає, що платіжки за квітень 2015 року у сумі 2081 грн. та за червень 2017 року не включені у розрахунок у зв`язку з тим, що відсутнє призначення - «аліменти».

Але таке твердження є помилковим, з огляду на те, що Верховний Суд України та інші судові інстанції неодноразово наголошували, що дані дії (безпідставне не включення платіжок у розрахунки) представників державної виконавчої служби є незаконними.

Так,01.08.2019 року Верховний Суд України у справі №642/6906/1 б-ц прийшов до висновку, що жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань ОСОБА 1 перед ОСОБА 2 суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови останньої від отримання банківських переказів від боржника у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року.

Посилання у касаційній скарзі на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» у наданих ОСОБА_2 квитанціях спростовується письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 вересня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150917/1542, у відповідності до якого при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» у платника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

Як вбачається з пояснень скаржника ОСОБА_1 аліментні платежі за квітень 2015 року та червень 2017 року ним також сплачувались добровільно через термінали самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк», жодних інших фінансових зобов`язань перед ОСОБА_2 він не мав, жодних оскаржень та заперечень зарахування даних платежів до розрахунків у 2015 та 2017 роках від ОСОБА_2 не надходило.

За вказаних обставин, твердження апеляційної скарги, про те що державний виконавець діяв в межах закону є необґрунтованими.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що обов`язок сплати аліментів у ОСОБА_1 виник з грудня 2011 року.

Отже, до відносин, які виникли до внесення змін до ч.1 ст.194 СК України слід застосовувати строк в 3 роки.

Крім цього ч.3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» чітко встановлює, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

А тому включення державним виконавцем у розрахунок заборгованості доходів більше ніж за 3 роки від дати предявлення виконавчого листа є незакониим, а тому дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону №1404-VIII, та призвели до порушення прав скаржника та засад виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону №1404-VIII, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Дії державного виконавця також не відповідають вимогам частини 1 ст. 18 ЦПК України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, про що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в своїй ухвалі від 07 грудня 2021 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання незаконними дії начальника Чечелівського відділу Державної Виконавчої Служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухова Ігоря Олеговича, що полягають у зайвому списанні коштів з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Начальника Чечелівського відділу Державної Виконавчої Служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сухова Ігоря Олеговича - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М.М. Пищида