Справа № 194/1333/21
Номер провадження № 2/194/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Тернівська міська рада Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення.Пізніше надав суду уточнену позовну заяву. В обґрунтування своєї уточненої позовної заяви позивач посилається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . В будинку він не проживає, оскільки зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У будинку АДРЕСА_1 з його згоди за попередньою домовленістю з відповідачем ОСОБА_2 з метою подальшого укладання договору купівлі-продажу житлового будинку поселилась та була зареєстрована її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після цього ОСОБА_2 та члени її родини стали проживати у будинку, який належить йому на праві приватної власності. В подальшому, по незалежним від нього обставинам, між ним та відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку не відбувся. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу задоволені частково, та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 35000,00 грн. ОСОБА_2 та члени її сім`ї продовжують без дозволу власника проживати у будинку та користуватися господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, ОСОБА_3 з реєстрації не знялась і продовжує проживати у будинку. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не є членами його сім`ї, відмовляються в добровільному порядку виселитися з будинку та знятися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Просить усунути йому перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з житлового буд. АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у розмірі 1080,94 грн.

Позивач надав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі.

Представник третьої особи Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, покладається на рішення суду.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе розглянути справу без доказів, які були витребувані ухвалою суду від 23 листопада 2021 року.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11 травня 2018 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В ., ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , майна, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 а також надвірних побудов.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої 20 липня 2021 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту від 10 вересня 2021 року, складеного квартальною ОСОБА_6 та сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з квітня 2019 року по 10 вересня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягненосплачену суму авансу за укладення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 35000 грн. Рішення набрало законної сили 15 липня 2021 року.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 20 січня 2022 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 825 ЦК України врегульовано розірвання договору найму житла.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті).

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Разом з цим, згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положення статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року закрито провадження у даній справі в частині усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, підлягають задоволенню.

Крім того, позивач звернувся до суду з данним позовом через засоби поштового зв`язку 21 серпня 2021 року та додав до позовної заяви квітанцію про сплату судового збору у розмірі 1080,95 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2270,00 грн. Згідно ч. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2022 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін