ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

іменем України

23 травня 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючї судді Кусік І.В.,

з участю секретаря судових засідань Баскаковій К.А.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 23.12.2021 року звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно рішення Володимир-Волинської міської ради народних депутатів Волинської області від 08.04.1982 року № 119 «Про надання дозволу на будівництво допоміжних споруд громадянам міста та виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» жителю міста ОСОБА_4 було надано дозвіл на побудову гаража АДРЕСА_1 . На даний час юридична адреса місцезнаходження даного гаража АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 право власності на вказаний гараж було закріплене за його дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з протоколу № 40 засідання профкому ВАТ «Володимирцукор» від 11.12.200 року.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_6 , у тому числі і на згаданий гараж. Будучи спадкоємицею даного майна, вона з серпня 2009 року дала їй згоду на користування цим гаражем, пообіцявши, що коли оформить спадщину, то в нотаріальному порядку вони укладуть договір купівлі-продажу. Тобто, вони досягли усіх істотних умов щодо даного договору. На виконання усної домовленості купівлі-продажу гаража їй було передано грошові кошти у сумі 1000 доларів США. У неї знаходяться усі оригінали первинних правовстановлюючих документів на спірний гараж , які їй передала ОСОБА_6 .

З того часу і по сьогоднішній день вона користується даним гаражем, підтримує його у належному стані та вважає себе такою, що добросовісно та відкрито заволоділа ним.

Також позивач зазначила, що ОСОБА_6 переїхала на постійне місце проживання до своєї дочки у Київську область, де померла на початку 2021 року. Спадкоємицею майна покійної ОСОБА_6 є її дочка відповідач у справі ОСОБА_3 . З проводу користування гаражем вона ніяких претензій до неї не заявляла.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення з відповідним позовом до суду з метою захисту своїх прав.

Просила позовні вимоги задовольнити та визхнати за нею право власності на гараж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за набувальною давністю.

13.01.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.01.2022 року ухвалою суду з метою забезпечення доказів було зобов`язано комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовити технічну документацію та провести оцінку гаража за адресою АДРЕСА_2 .

06.05.2022 року було здійснено повторний авторозподіл судової справи між суддями.

У підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

22.01.2022 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заяву, в якій вона визнала позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, не заперечувала проти задоволення позову та просила проводити розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з рішення Володимир-Волинської міської ради народних депутатів Волинської області від 08.04.1982 року № 119 «Про надання дозволу на будівництво допоміжних споруд громадянам міста та виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» жителю міста ОСОБА_4 було надано дозвіл на побудову гаража АДРЕСА_1 .

З Довідки № 61 від 28.12.2021 року, виданої відділом містобудування та архітектури Володимир-Волинської міської ради, вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 28 від 21.01.1993 року АДРЕСА_3 . Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 402 від 15.12.2005 року «Про присвоєння вуличного номера будівлі» індивідуальному гаражу № НОМЕР_1 , якого було дозволено побудувати ОСОБА_4 , присвоєно вуличний номер АДРЕСА_2 . Також у матерілах справи є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Забудовником земельної ділянки вказаний ОСОБА_4 .

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Зважаючи на те, що державної реєстрації спірного майна-гаража, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , не відбулося, тож і право власності на дане майно не виникло, а відтак відсутній предмет позову.

Як стверджується витягом з протоколу № 40 засідання профкому ВАТ «Володимирцукор» від 11.12.2000 року, гараж за адресою АДРЕСА_1 перезакріплено за ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_4 .

У той же час матеріали справи не містять відомостей про прийняття померлою ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_4 . Також у справі відсутні будь-які дані про те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 , у свою чергу прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що вона з 2009 року і по сьогоднішній день добросовісно та відкрито користується нерухомим майном, утримує його у належному стані.

З урахуванням того, що позивач наголошує на наявність всіх умов для визнання за нею права власності на гараж за набувальною давністю, суд, дослідивши правову природу заявлених вимог, дійшов наступного:

Частиною 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 920/999/16 від 09.07.2019 року роз`яснив, що набуття права власності на річ за набувальною давністю - це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття необхідна сукупність умов:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Колегія суддів також зазначила, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки спірне майно не набуло статусу нерухомого майна, тобто суду не надано доказів законності суб`єкта володіння, а також відсутній спір про право між сторонами, що, у свою чергу, є умовами для визнання судом права власності за набувальною давністю, позов до задоволення не підлягає.

Доводи позивача про те, що вона понад 12 років відкрито та безперервно володіла майном, незважаючи на те, що даний факт було підтверджено показами свідків, а особа, яка претендує на спірне будинковолодіння, не заперечує проти визнання за нею права власноті за набувальною давністю, не приймаються судом до уваги, оскільки саме безперервне користування та добросовісне володіння гаражем, не є підставою виникнення у неї права власності за набувальною давністю на таке нерухоме майно. Відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правиламистатті 344 ЦК України.

З врахуванням викладених обставин, позивачем не доведено всіх умов передбачених законом для набуття у власність нерухомого майна за набувальною давністю, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

З огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем ОСОБА_3 заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті, суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 10, 12, 13, 80, 81, 200,206, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 181,182, 316, 328, 344 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2022 року.

Суддя Ірина КУСІК