Справа № 199/7977/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Мажарі К.Р.,

за участю представника боржника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про арешт коштів боржника від 22 грудня 2021 року в рамках виконавчого провадження №63695772, стягувач - ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась боржник через свого представника із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої послалась на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. при здійсненні в рамках виконавчого провадження №63695772 примусового виконання на підставі виконавчого листа заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року (справа №199/7977/16-ц) 22 грудня 2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника. На підставі цієї постанови було накладено арешт на грошові кошти боржника в розмірі 10975,08 гривень, які містяться на відкритому у АТ «РайффайзенБанк» картковому рахунку, призначеному для зарахування заробітної плати боржника. В рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем виносились постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про зупинення виконавчого провадження. 29 грудня 2021 року представник боржника подав приватному виконавцю клопотання про зняття арешту із вказаного карткового рахунку, клопотання не розглянуто. За таких обставин, посилаючись на те, що картковий рахунок боржника, на якій їй зараховується заробітна плата, є рахунком зі спеціальним режимом використання (спеціальним рахунком), який за законом та практикою суду касаційної інстанції не підлягає арешту, вказуючи, що приватним виконавцем вже звернуто стягнення на заробітну плату боржника шляхом направлення відповідної постанови за місцем роботи боржника, кошти на арештованому рахунку є майном боржника, остання просила суд визнати неправомірними дії приватного виконавця в частині накладення арешту на кошти, які знаходяться на вищевказаному банківському рахунку, скасувати постанову приватного виконавця в частині накладення арешту на такі кошти, визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо не зняття спірного арешту, зобов`язати приватного виконавця зняти спірний арешт з карткового рахунку боржника.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за скаргою боржника, призначено її до судового розгляду.

В судовому засіданні представник боржника вимоги скарги підтримав, наполягав на задоволенні скарги в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Інші учасники розгляду скарги в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, в зв`язку із чим суд у відповідності до ст.450 ч.2 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд скарги за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Вислухавши представника боржника та дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті цивільної справи №199/7977/16-ц (провадження №2/199/491/17) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Після набрання вказаним рішенням законної сили Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 24 липня 2017 року видано виконавчий лист, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження №63695772, боржником за яким є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2

07 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. в рамках виконавчого провадження №63695772 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

22 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. в рамках виконавчого провадження №63695772 винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Арешт постановлено накласти в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 1120321,55 гривень.

За наслідками виконання вищевказаної постанови приватного виконавця про арешт грошових коштів, за твердженнями сторони боржника, було арештовано грошові кошти в розмірі 10975,08 гривень, які знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 (платіжна картка Visa Gold № НОМЕР_2 , термін дії до 31 грудня 2024 року), відкритому у АТ «РайффайзенБанк», на який боржник отримує від свого роботодавця заробітну плату.

30 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. зупинено виконавче провадження №63695772 у зв`язку із оскарженням ОСОБА_1 заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року цивільній справі №199/7977/16-ц (провадження №2/199/491/17).

Правовідносини, які виникли між учасниками розгляду справи, врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року №492 (далі - Інструкція).

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Положеннями ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом ст.ст.1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, окрім іншого, під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст.35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Нормою ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заборону звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст.35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст.26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст.18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтею ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника-юридичної особи, фізичної особи-підприємця. Зокрема передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. е підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Положеннями ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п.п.10, 15 ч.1 ст.34 цього Закону.

В свою чергу, п.п.10, 15 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Пунктом 1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Пунктом 3 Інструкції визначено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст.ст.447, 448, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника. Своє рішення суд ґрунтує на наступному.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно зі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»). Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втрачають свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат), та набувають статус вкладу. Аналогічні правові висновки містять в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року по справі №6-535цс15, постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі №756/1927/15-ц, від 30 вересня 2021 року по справі №2-812/11.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду скарги судом встановлено, що оскаржуваною постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку банківської установи на ім`я боржника, зокрема, арештовано грошові кошти в розмірі 10975,08 гривень, які знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 (платіжна картка Visa Gold № НОМЕР_2 , термін дії до 31 грудня 2024 року), відкритому у АТ «РайффайзенБанк», на який боржник отримує від свого роботодавця заробітну плату. Зі змісту оскаржуваної постанови приватного виконавця про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що приватний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. АТ «РайффайзенБанк», на яке нормами ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку, вочевидь, виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок № НОМЕР_1 (платіжна картка Visa Gold № НОМЕР_2 , термін дії до 31 грудня 2024 року) не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати нею, за її бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний нею рахунок (адресу), що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 лютого 2021 року по справі №756/1927/15-ц.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність заявлених у скарзі вимог, а отже і неможливість задоволення такої скарги.

При цьому, суд оцінює критично та не приймає до уваги твердження сторони боржника про наявність підстав для визнання неправомірною та скасування спірної постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, оскільки накладаючи арешт на грошові кошти боржника, яка не виконала судове рішення, приватний виконавець у цій постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Тому приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови також не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними вище нормами права, а саме ст.52 вказаного закону, встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Не приймає суд до уваги посилання сторони боржника на правові висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року №916/1572/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року №905/361/19. Такі правові висновки не є релевантним, оскільки правовідносини у наведених справах стосуються накладення арешту на рахунки юридичної особи роботодавця-боржника/фізичної особи-підприємця-боржника, з яких здійснюється виплата заробітної плати працівникам та сплата податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, а у даній справі правовідносини стосуються питання накладення арешту на рахунок фізичної особи-боржника, призначений для отримання особистих коштів, зокрема, заробітної плати, за відсутності доказів належності його до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.55, 129-1 Конституції України, ст.ст.1, 5, 18, 34, 48, 52, 56, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п.3 Інструкції, ст.ст.18, 258-261, 263, 268, 272, 353, 354, 355, 447, 448, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про арешт коштів боржника від 22 грудня 2021 року в рамках виконавчого провадження №63695772, стягувач - ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 17 січня 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко