РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/6867/21

Провадження № 22-ц/4815/53/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 (надалі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просить зняти арешт з його нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції від 12 липня 2016 року у виконавчому провадженні №32623571.

Позовну заяву мотивує тим, що Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 399 585, 58 грн. (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять грн.) 58 коп. з яких сума заборгованості за кредитом 355 315, 63 грн., сума заборгованості за відсотками - 44 269,95 грн., пеня - 5 107,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 3 996 грн. 85 коп..

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року рішення Рівненського міського суду від 30 грудня 2015 року було залишено без змін.

08 липня 2016 року постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. відкрито виконавче провадження №51579531.

12 липня 2016 року постановою державного виконавця у виконавчому провадженні №51579531 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. від 07 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №51579531 виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 27 січня 2021 року №13893 Рівненський міський відділ державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив його про те, що відсутні підстави для задоволення заяви про скасування арешту.

ОСОБА_3 не заперечує проти скасування арешту на все належне йому рухоме та нерухоме майно, не бажає скористатися своїм правом на примусове стягнення боргу та не планує звертатися до органів державної виконавчої служби чи виконавців з заявою про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить її заява від 11 січня 2021 року.

Підстави зняття арешту виконавцем визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому виконавцем не може бути знятий арешт, накладений у виконавчому провадженні №51579531, яке завершене.

Відтак, вважає, що арешт з його майна може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року провадження у даній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала мотивована тим, що позивач ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні №51579531, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просить суд скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року, а матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) направити до Рівненського міського суду Рівненської області для продовження розгляду справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що існування арешту, накладеного на все його майно, порушує його право власності після того, як новим кредитором стала його донька з якою досягнуто згоди щодо добровільного погашення боргу та яка не заперечує щодо зняття цього арешту та не бажає скористатися своїм правом на примусове виконання судового рішення. Відсутність необхідності захисту прав нового кредитора свідчить про припинення існування «законної підстави» для відповідного обмеження права власності.

Посилання суду на можливість оскарження постанови про накладення арешту у порядку визначеному розділом VII ЦПК України не можуть вважатися правильними, оскільки таке оскарження здійснюється у випадку, якщо сторона вважає відповідне рішення, дію або бездіяльність виконавця такою, що порушує її права чи свободи. Однак, у його випадку і на час накладення арешту, і на час повернення виконавчого документа, усі дії виконавця були законними.

Стверджує, що висновки, на які посилався суд, обґрунтовуючи своє рішення, були зроблені Верховним Судом не у подібних правовідносинах, за інших фактичних обставин, а тому суд не був зобов`язаний їх враховувати при постановленні ухвали.

Вважає, що арешт, накладений у виконавчому провадженні, може бути знятий судом на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у тому випадку, коли кредитор, в інтересах якого був накладений такий арешт, не заперечує проти цього, а відтак подальше існування відповідного обмеження права власності втрачає «законну підставу», не відповідає суспільним інтересам і покладає на боржника «індивідуальний і надмірний тягар».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає законними та обґрунтованими вимоги про скасування ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2015 року, яке набрало законної сили задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 399 585, 58 грн. (триста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять грн.) 58 коп., з яких сума заборгованості за кредитом 355 315, 63 грн., сума заборгованості за відсотками - 44 269,95 грн., пеня - 5 107,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 3 996 грн. 85 коп.

08 липня 2016 року постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. відкрито виконавче провадження №51579531.

12 липня 2016 року постановою старшого державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. у виконавчому провадженні №51579531 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. від 07 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №51579531 виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

17 червня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» придбала на аукціоні портфель, що складається з прав вимоги та майнових прав за кредитними договорами, які укладались з фізичними особами, який належав ПАТ «Дельта банк». Наведена інформація публічно доступна за адресою: https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-05- 16-b.

14 липня 2020 року ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» уклали:

договір №2285/К/1 купівлі-продажу майнових прав, згідно з п. 1.1-1.2 якого, Фінансова компанія «Інвент» отримала у власність за плату усі майнові права, які виникли за укладеними договорами з боржниками;

договір №2285/К про відступлення права вимоги, згідно з п. 1 якого, банк відступив товариству права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців іпотекодавців) та/або поручителів, вказаних у додатку 1 до цього договору, а товариство сплачує кошти банку за відступлені права вимоги.

23 грудня 2020 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» було припинено обтяження - іпотеку однокімнатної квартири загальною площею 20,5 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 грудня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» відступила належні їй вправа вимоги ТОВ «Ассетс консалт» згідно з договором про відступлення права вимоги № КПД -281-027/20.

23 грудня 2020 року ТОВ «Ассетс консалт» та фізична особа ОСОБА_3 уклали договір про відступлення права вимоги №044/20, згідно з умовами якого ОСОБА_3 набула права вимоги до ОСОБА_5 за кредитним договором №91/ФКВ-07 від 06 грудня 2007 року та до ОСОБА_2 за договором поруки №91.1/Zфпор-07 від 06 грудня 2007 року.

Як слідує з відповіді Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) від 27.01.2021 року та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №247251024 від 08.03.2021 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Полюховичем Р.М. у ВП №51579531 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_2 .

Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Полюховича P.M. від 07 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №51579531 виконавчий лист повернено стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби,їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку боржник не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб (порядок) судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду встановивши необхідні обставини та відповідні їм правовідносини, суд обґрунтовано закрив провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що арешт накладено на майно ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що на час накладення арешту, і на час повернення виконавчого документа, усі дії виконавця були законними, що виключає можливість звернення до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України слід відхилити.

Позивач не позбавлений права звернутися до державного виконавця з відповідною заявою про скасування арешту на майно чи до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України з вимогою скасувати арешт, оскільки правомірність дій державного виконавця при накладення арешту на майно не виключає можливості скасування даного арешту самим державним виконавцем чи на підставі судового рішення за відповідною скаргою сторони виконавчого провадження в разі коли відпала необхідність в такому забезпечення виконання рішення суду.

Твердження апелянта, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, тобто через подання та задоволення відповідного позову, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки власник майна в рамках виконавчого провадження є боржником.

Крім того, зі змісту позову вбачається, що позивач фактично не згоден з постановою державного виконавця, а його звернення до суду направлене на оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, як сторони виконавчого провадження, яка вважає, що діями та рішенням державного виконавця порушено її права та свободи.

Не вбачається зі змісту позову також спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача. Тому посилання позивача в позовній заяві на статтю 41 Конституції України, статті 316, 321 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог закону щодо виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Отже, позивач є боржником та стороною виконавчого провадження. Позивачу лише обмежено його право розпорядження нерухомим майном на стадії виконання судового рішення, а тому належним способом захисту даного права є саме звернення до суду в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України, а не з позовною заявою.

Інші аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 січня 2022 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.