Постанова

Іменем України

29 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 407/05.21

провадження № 61-12679ав21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О, Мартєва С. Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Патюк А. О.,

учасники справи:

заявник (позивач у третейському спорі) - приватне підприємство «Автотранском»,

заінтересовані особи: (відповідачі у третейському спорі) - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (місто Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу приватного підприємства «Автотранском» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В. у справі за заявою приватного підприємства «Автотранском» про забезпечення позову у справі № 407/05.21 за позовом приватного підприємства «Автотранском» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь час прострочення,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У червні 2021 року приватне підприємство «Автотранском» (далі - ПП «Автотранском») подало до Львівського апеляційного суду заяву про забезпечення позову у справі № 407/05.21 за позовом ПП «Автотранском» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра» (далі - ТОВ «Агрітерра»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, яка знаходиться у провадженні Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація».

Заяву обґрунтовує тим, що 18 березня 2019 року між ПП «Авторанском» та ТОВ «Агітерра» укладено договір № 36153111 про надання послуг транспортного експедирування (перевезення вантажів автомобільним транспортом). З метою виконання зобов`язання ТОВ «Агітерра», за цим договором 02 березня 2020 року ПП «Авторанском» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № 1. За цим договором ОСОБА_1 у разі порушення боржником (ТОВ «Агітерра») своїх зобов`язань за умовами основного договору, боржник і поручитель ( ОСОБА_1 ) відповідають перед кредитором (ТОВ «Автотранском») як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання зобов`язань боржника як до нього, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Агітерра» своїх зобов`язань за договором № 36153111, у нього перед заявником виникла заборгованість у розмірі 6 252 111,08 грн, з яких: 5 500 000 грн - основний борг, 195 375,36 грн - три відсотки річних за прострочення, 556 735,72 грн - сума інфляційних втрат за прострочення.

26 лютого 2021 року ПП «Автотранском» надсилало ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язань поручителя за договором № 36153111, яка була ним отримана 09 березня 2021 року. Однак жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, він не вчинив.

Тому заявник був змушений звернутися до третейського суду з відповідним позовом.

Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 у справі № 407/05.21 за позовом до ТОВ «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 6 252 111,08 грн відкрито провадження та призначено третейського суддю Юхименко Р. І.

Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 року у справі № 407/05.21 третейським суддею Юхименко Р. І. прийнято справу до провадження та призначено третейський розгляд справи.

Вважає, що існує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках відповідачів, оскільки існує прямий безпосередній зв`язок між обраним заходом забезпечення (накладенням арешту на грошові кошти відповідачів) та заявленими позовними вимогами (стягнення грошових коштів). Вважає, що вжиття таких заходів сприятиме забезпеченню збалансованості інтересів сторін; запобігатиме порушенню прав заявника на час вирішення спору третейським судом та фактичному виконанню рішення третейського суду у разі задоволення позову; не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів (арештовані кошти не будуть виведені з їх володіння), а лише запровадить тимчасові обмеження у використанні коштів на банківських рахунках. Заходи забезпечення позову не будуть перешкоджати здійсненню господарської діяльності товариством.

Звертає увагу на те, що наявні беззаперечні обставини, що свідчать про утруднення виконання в майбутньому рішення третейського суду, а саме: відповідачі тривалий час не виконують свої зобов`язання і не вчиняють дій, які б підтвердили ймовірність сплати боргу в майбутньому; грошове зобов`язання ТОВ «Агрітерра» перед позивачем не забезпечено заставою, порукою або гарантією, що дозволяло б позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок майна відповідачів або отримати суму боргу від іншої особи; договір поруки укладено лише з ОСОБА_1 , який не вчиняє жодних дій щодо погашення заборгованості; сума боргу є значною. Також заявник зазначає, що у боржників відсутнє нерухоме або цінне рухоме майно.

З наведених підстав заявник просив: накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Агрітерра» (місцезнаходження: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Паркова, будинок № 46-Б, квартира № 60; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39438018), що знаходяться на розрахунковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в AT «ОТП Банк» (МФО 300528), а також на інших виявлених під час виконання відповідної ухвали рахунках, які відкриті ТОВ «Агрітерра» в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн; накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) які знаходяться на будь-яких банківських рахунках, що належать ОСОБА_1 , відкритих в банківських установах України, у межах ціни позову 6 252 111,08 грн.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду, як суду першої інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ПП «Автотранском» про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення третейського суду у майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість невиконання рішення третейського суду у разі задоволення позову. Така ґрунтується виключно на припущеннях заявника. Апеляційним судом також встановлено, що дані про відповідачів відсутні у Єдиному реєстрі боржників. Крім цього, вжиття заходів забезпечення позову в обраний заявником спосіб може призвести до зупинки господарської діяльності одного із відповідачів (ТОВ «Агрітерра»), що є неприпустимим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

27 липня 2021 року представник ПП «Автотранском» - Залевська І. В. надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року.

У апеляційній скарзі заявник просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована доводами заяви про забезпечення позову. Крім цього, заявник вважав, що суд дійшов помилкового висновку, що відповідні заходи забезпечення позову можуть призвести до зупинки господарської діяльності ТОВ «Агрітерра». Зокрема, у подібних спірних правовідносинах Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 17 травня 2021 року в справі № 911/8/21 було зазначено: «суд першої інстанції з`ясував, що обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача не суперечить зазначеним вище вимогам законодавства, є адекватним вимогам, на забезпечення яких він вживається. Такий захід забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності відповідача, а спрямований саме на збереження грошових коштів останнього до вирішення спору по суті та забезпечує збалансованість інтересів сторін». Однак суд не врахував даного висновку при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

28 квітня 2022 року представник ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надіслала засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що в Україні введений воєнний стан, вона перебуває за кордоном та у неї відсутня технічна можливість участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції.

За частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Як видно з надісланого клопотання, представником відповідачів не надано доказів неможливості з`явитися в судове засідання, а саме щодо перебування за межами України, а також і доказів неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції (з попереднім надісланням відповідного клопотання згідно статті 212 ЦПК України). Суд також враховує тривалість розгляду справи, її категорію та строки розгляду згідно ЦПК України. Представник відповідачів Вороненко А. З. здійснює свої повноваження на підставі ордерів як адвокат АО «ЮРЛАЙН», що свідчить про те, що у разі неможливості надання нею правничої допомоги відповідачам (участі в судових засіданнях), такі дії могли бути вчинені іншим адвокатом цього об`єднання; крім цього, відповідачі не були позбавленні можливості звернутися за правовою допомогою до інших осіб (адвокатів).

Враховуючи зазначене, відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на статті 130, 131, частину другу статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи належним, а їх неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 у справі № 407/05.21 за позовом до ТОВ «Агрітерра», ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 6 252 111,08 грн відкрито провадження та призначено третейського суддю Юхименко Р. І.

Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 28 травня 2021 року у справі № 407/05.21 третейським суддею Юхименко Р. І. прийнято справу до провадження та призначено третейський розгляд справи.

У ТОВ «Агрітерра» відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно з довідкою від 12 лютого 2021 року № 244133374.

У ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта згідно з довідкою від 12 лютого 2021 року № 249665920.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частинах першій-третій статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 вказано: «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що заява про забезпечення позову є недостатньо мотивованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення третейського суду у майбутньому. У заяві не наведено та відповідно не надано жодних доказів на підтвердження вчинення боржниками (відповідачами у третейському спорі) дій з метою уникнення або ухилення від обов`язку виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь заявника (позивача у третейському спорі)

Також у заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення третейського суду у разі задоволення позову (наявність відповідних осіб у Єдиному реєстрі боржників, наявність судових рішень та як наслідок виконавчих проваджень щодо боржників, оголошення їх банкрутами, тощо).

Таким чином, Львівський апеляційний суд постановив оскаржувану ухвалу з дотриманням норм процесуального права і підстави для її зміни або скасування Верховним Судом не встановлені.

Верховний Суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ухвалення оскаржуваного рішень без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом у постанові від 17 травня 2021 року в справі № 911/8/21, оскільки висновки у наведеній справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

У справі № 911/8/21 та у справі, яка переглядається, різні предмети та підстави позову (у наведеній справі - оплата отриманих майнових прав у незавершеному будівництві комплексу житлової та громадської забудови); різний суб`єктний склад.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 висловлено правовий висновок про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Необхідно також зазначити, що наведена в апеляційній скарзі цитата з постанови Верховного Суду, по суті, є викладенням висновків судів, які стосуються встановлених під час розгляду відповідної справи фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх оцінки у кожному конкретному випадку в межах дискреційних повноважень судів та не стосуються питання неправильного застосування судом у справі, яка переглядається норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Отже, відсутні підстави вважати, що суди у справі, що переглядається, не врахували висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведеній як приклад постанові касаційного суду, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, відмінними є, зокрема, предмет спору та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин.

Проаналізувавши зміст ухвали суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для подання заяви про забезпечення позову, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судом постановлено ухвалу відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.

Щодо клопотання ПП «Автотранском» про долучення доказів

16 серпня 2021 року представником ПП «Автотранском» - Залевською І. В. було подано клопотання про долучення доказів, а саме, копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра Трейд», ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» на 06 липня 2021 року та на 07 липня 2021 року.

Дані документи підтверджують, що відповідач ОСОБА_1 був власником 100% часток у статутному капіталі відповідних юридичних осіб на 06 липня 2021 року, однак уже станом на 07 липня 2021 року власником цих часток є ОСОБА_3 . Ці документи підтверджують умисне відчуження відповідачем належного йому майна після відкриття провадження у справі у третейському суді з метою уникнення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь ПП «Автотранском».

Заявник вказує, що дані документи не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки про це стало відомо заявнику після розгляду справи судом першої інстанції.

Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції здійснює перегляд ухвали суду першої інстанції виключно на підставі поданих до цього суду доказів разом із заявою про забезпечення позову. Крім цього, із змісту наданих документів видно, що на день постановлення оскаржуваної ухвали відповідач був засновником відповідних юридичних осіб.

Таким чином, слід відмовити у задоволенні клопотання ПП «Авторанском» про долучення доказів.

Керуючись статтями 24, 149-153, 351, 268, 368, 375 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання приватного підприємства «Авторанском» про долучення доказів.

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Автотранском» залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв