19.05.2022 Провадження №2/389/28/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.,

при секретарі - Івановій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виробничого підрозділу "Ремонтне вагонне депо Знамянка" служби вагонного господарства регіональної філії Одеська залізниця АТ "Укрзалізниця" про скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 11 січня 2022 року звернувся до суду з даною позовною заявою в якій просить: скасувати наказ №ВЧДР-7-03/242 від 09 грудня 2021 року виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська Залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відстронення його від роботи з 09 грудня 2021 року до моменту усунення причини відсторонення; зобов`язати виробничий підрозділ «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська Залізниця» АТ «Укрзалізниця» допустити його до роботи; стягнути з виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська Залізниця» АТ «Укрзалізниця» заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 50000 грн.

Вимоги обґрунтував тим, що працює слюсарем з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська Залізниця» АТ «Укрзалізниця». 09 грудня 2021 року йому було повідомлено та надано наказ №ВЧДР-7-03/242 виробничого підрозділу «Експлуатаціне вагоне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії Одеська залізниця АТ «Укрзалізниця» про те, що його відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року до моменту усунення причини відсторонення. Він повідомив керівництво про те, що зробив вакцинацію першою дозою проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, про що свідчить довідка пункту вакцинації від 03 грудня 2021 року. У наказі зазначено, що йому припинена виплата заробітної плати та вказано на обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважає відсторонення від роботи грубим порушенням його конституційних прав та чинного трудового законодавства, зокрема ст.43 Конституції України та ст.46 КЗпП України. Так, керівництво підприємства своїм неправомірним наказом порушило конституційні гарантаї нашої держави. Роботодавець ігнорує вимоги трудового законодавства, змушує під страхом відсторонення від роботи та позбавлення права заробляти собі на життя зробити щеплення від COVID-19 спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2. Роботодаіець не перевіряє стан його здоров`я, він не хворіє, а тому вимога про проведення вакцінації є недопустимою. Крім того, він живе у вільному світі і не має вчиняти насильно вакцинацію так як наукою не доведено її необхідність. За вказаного наказ про відсторонення його від роботи має бути скасований, а він повинен бути допущений до роботи. Враховуючи те, що в результаті незакннного відсторонення йому не було нараховано заробітну плату, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 грудня 2022 року. Крім того, зазначені дії з боку відповідача завдали йому моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, позбавлений можливості працювати, забезпечувати себе та своїх близьких, і з цього приводу деже переживає. Відтак, відповідач повинен відшкодувати йому завдану моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 грн.

Відповідачем на позовну заяву 09 травня 2022 року подано відзив, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги є необгрнутованими, відсторонення від роботи позивача здійснено з чітким дотриманням норм чинного законодавства України, у тому числі статті 46 КЗпП України.

Позивач та його представник адвокат Урсаленко О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Пояснили, що позивач повідомив керівництво про те, що зробив першу дозу вакцини проти COVID-19, але даних про підтвердження проведення вакцинації роботодавцю не надав, так як вважав, що останній самостійно повинен встановити ці дані наприклад через додаток «Дія» або шляхом направлення відповідного запиту до медичних установ.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. 16 травня 2022 року до суду надійшла заява від представника за довіреністю АТ «Українська залізниця» - Стрільця Олекснадра, про відкладення розгляду справи по причині введення воєнного стану на території України. Однак суд не приймає вказану заяву, оскльки довіреність на представництво АТ «Українська залізниця» особою, від імені якої подано заяву про відкладення справи до заяви не додана, відстуня вона і в матеріалах справи.

Крім того, з приводу необхідності відкладення справи у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, суд відзначає, що відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка є на день розгляду даної справи. На день розгляду даної справи на території Кіровоградської (місце розташування суду) та Київської (місце розташування відповідача) областей не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в цих областях є стабільною. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що підприємство відповідача припинило свою роботу, або ж працівники підприємства відповідача, зокрема особи, які мають право приймати участь у розгляді справ в суді та представляти інтереси підприємства, не виконують своїх трудових обов`язків у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

З огляду на наведене суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторони відповідача, за наявними в ній матеріалами з урахуванням поданного відзиву на позовну заяву.

Суд заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді слюсара з ремонту рухомого складу в Акціонерному товаристві «Українська залізниця» регіональна філія «Одеська залізниця» служби вагонного господарства виробничий підрозділ «Ремонтне вагоне депо Знам`янка», що визнано сторонами.

Відповідно до листа-ознайомлення, 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 доведено правові норми якими керується роботодавець та повідомлено про необхідність отримати обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та зазначено посилання на інтернет-ресурс, де розміщено список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, наголошено на необхідності пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08 грудня 2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Також у цьому листі попереджено працівників про те, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 може бути підставою для відсторонення працівника від роботи з 09 грудня 2021 року. (а.с.45).

Актом від 09 грудня 2021 року №10, складеним комісією в складі заступника начальника Плюща Д.С., майстра ОСОБА_2 , помічника начальника з кадрів ОСОБА_3 засвідчено, що слюсар з ремонту рухомого складу ОСОБА_1 , 09 грудня 2021 року не надав до ВП «Ремонтне вагоне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма №028-1/о, виданого закладом охорони здоров`я. Комісією встановлено факт відмови від проходження обов`язкового профілактичного щеплення.

09 грудня 2021 року начальником вагонного депо виробничого підрозділу «Ремонтне вагоне депо Знам`янка» служби вагонного господарства Регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» видано наказ №ВЧДР-7-03/242, згідно з яким, на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорониздоров`я України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 (зі змінами внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року №2393) та п.41-6 Постанови КМ України від 09 грудня №1236, слюсара з ремонту рухового складу ОСОБА_1 , відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року до моменту усунення причин відсторонення. Також у наказі вказано, що відстороненому працівнику після здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, письмово повідомити про це керівництво підрозділу. На час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати. Підстава: акт від 09 грудня 2021 року №10. Зі вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 09 грудня 2022 року про що свідчить підпис у наказі, та не заперечувалося останнім у судовому засіданні (а.с. 47).

З долученої позивачем до позовної заяви довідки Знам`янської амбулаторії загальної практичи сімейної медицини КНП «Знам`янськаий МЦПМСД» вбачається, що йому 03 грудня 2021 року проведено вакцинацію проти COVID-19 першою дозою (а.с. 5).

Згідно з ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18).

Таким актом є, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Згідно з ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ).

Наказом МОЗ від 5 лютого 2020 року за № 521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; зісцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Згідно з наказом МОЗ України від 01 листопада 2021 року №2393, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2021 року за №1452/37074, розширено перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковим. Відповідні зміни внесені до наказу МОЗ України 04 жовтня 2021 року №2153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928.

Так, згідно зі вказаним наказом, до освітян та працівників центральних та місцевих органів влади, які підлягають обов`язковій вакцінації проти COVID-19 на перод дії карантину, встановленого КМУ, додаються зокрема, співробітники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року №83.

До зазначеного перліку, затвердженого КМУ, входить АТ «Укрзалізниця», тому дія вищезазначеного наказу МОЗ України поширюється на всіх співробітників товариства.

Наказ МОЗ України від 01 листопада 2021 року набрав чинності 09 грудня 2021 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 26 жовтня 2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що на роботодавця покладено саме контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 та відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень.

Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 прямо передбачено діючим законодавством.

Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем АТ «Укрзалізниця» надано не було. Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників проти COVID-19 та необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08 грудня 2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Таке попередження було оформлене у вигляді листа-ознайомлення та доведено до позивача 26 листопада 2021 року. У листі також роз`яснено наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення у вигляді відсторонення від роботи.

Відсторонення позивача від роботи відбулось шляхом видання наказу від 09 грудня 2021 року про таке відсторонення із зазначенням строку відсторонення до моменту усунення причин відсторонення. Позивача було ознайомлено із наказом під підпис.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою від ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець діяв на підставі, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено.

Посилання позивача на те, що він не повинен надавати роботодавцю документи, які підтверджують вакцинацію від COVID-19, а роботодацець самостійно зобов`язаний перевіряти такі дані суд не приймає до уваги, оскільки саме на позивача покладено обов`язок пред`явити безпосередньому керівнику документ, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини.

Отже, в даному випадку відсторонення ОСОБА_1 від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав.

Щодо доводів позивача про порушення його конституційних прав, адже вакцинація від COVID-19 для працівників є добровільною, суд зазначає, що норми чинного законодавства України не містять норм щодо примусової вакцинації, тому діюче законодавство у разі відмови чи ухилення від обов`язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати.

Слід визначити, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

Досліджуючи питання наявності закону ЄСПЛ в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266): «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, «Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки» [GC], №№ 28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні ж таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272): «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З огляду на викладене суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Держава, встановивши відсторонення працівників освіти від виконання обов`язків, які ухиляються чи відмовляються від профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й дітей.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ від 19 липня 1995 року № 133 зі змінами належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення позивача відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений.

Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тобто, саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні, а не право на працю.

Верховний Суд в постанові від 10 березня 2021 року в справі № 331/5291/19 зазначив: «згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

З огляду на викладене, суд вважає, що работодавець з метою забезпечення безпеки усіх працівників товариства, задля забезпечення суспільних інтересів в тому числі здоров`я нації та суспільства, з урахуванням вимог ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про відсторонення від роботи позивача.

Та обставина, що дію наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 зупинено наказом МОЗ України від 25 лютого 2022 року №256/37592 не вказує на незаконність спірного нормативного документу, оскільки його зупинення зумовлено виключно виникненням тимчасових обставин, пов`язаних із введенням на території України воєнного стану, після закінчення якого його дію може бути відновлено.

Крім того суд відзначає, що виходячи зі змісту позовних вимог позов пред`явлений до виробничого підрозділу «Ремонтне вагоне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії Одеська залізниця «АТ Укрзалізниця». Вказаний виробничий підрозділ не є юридичною особою, отже є неналежним відповідачем у справі.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України суд відносить на її рахунок.

Керуючись ст.ст. 4,12,13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач Виробничий підрозділ "Ремонтне вагонне депо Знамянка" служби вагонного господарства регіональної філії Одеська залізниця АТ "Укрзалізниця", вулиця Михайла Грушевського, 2а, м. Знам`янка, Кіровоградська область.

Повний текст рішення складено 19 травня 2022 року.

Суддя Г.В. Берднікова