ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 752/26516/17

провадження № 61-4076св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Холд Груп»,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Колдіної О. О., та постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Сержанюка А. С., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічними позовами

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі -

ТОВ) «Холд Груп» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 23 травня 2016 року сторонами укладено договір № 11-А/73/23-05-16 про надання житлово-комунальних послуг, послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території, умови користування жилим приміщенням та про участь у витратах на утримання будинку, комплексу та прибудинкової території (далі - договір).

За умовами укладеного договору ТОВ «Холд Груп» зобов`язалось надавати ОСОБА_1 послуги з утримання будинку, що включають житлово-комунальні послуги, ремонтні послуги, послуги з профілактичного обслуговування будинку, послуги з охорони будинку та комплексу в цілому, а ОСОБА_1 - прийняв на себе зобов`язання добросовісно споживати надані виконавцем послуги; належним чином та вчасно проводити відшкодування витрат на обслуговування будинку і оплату за надані виконавцем послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором; дотримуватись встановлених правил, умов та обмежень в будинку та/або користування житловими приміщеннями і умов даного договору.

Вказувало, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за договором у частині оплати наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за період з травня 2016 року до листопада 2017 року у розмірі

13 948,95 грн та відповідно до пункту 6.7 договору ОСОБА_1 , має сплатити штраф за прострочення платежів - 8 675,10 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Холд Груп» заборгованість за надані послуги за період з травня 2016 року до лютого 2018 року у розмірі 21 025,23 грн та штраф у розмірі

8 675,10 грн.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ТОВ «Холд Груп» про визнання правочину недійсним, зобов`язання усунути недоліки та відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що він інвестував кошти у будівництво житла у житловому комплексі «Кришталеві Джерела», уклавши договір від 19 серпня

2014 року з ТОВ «Фінансова компанія Прайм». Підрядником будівництва виступало ТОВ «Гідроінж-Буд». Після закінчення будівництва повноваження щодо усунення недоліків будівництва були передані ТОВ «Холд Груп», яке створено забудовником для подальшого надання житлово-комунальних послуг.

Під час будівництва об`єкта інвестування забудовником допущено ряд недоліків, які ТОВ «Холд Груп», незважаючи на неодноразові звернення, відмовляється усувати.

Також вважав, що умови укладеного сторонами договору про утримання будинку є несправедливими і не відповідають умовам типового договору, встановленим постановою Кабінету Міністрів України. ТОВ «Холд Груп» не надавало можливості внести зміни до договору, погрожуючи відмовою у видачі документів на оформлення права власності, тому він був позбавлений права вибору організації, яка б здійснювала обслуговування будинку.

Вказуючи на відсутність у нього волевиявлення на укладення договору з ТОВ «Холд Груп», укладення цього договору із застосуванням погроз та невідповідність його умов положенням закону, позивач за зустрічним позовом просив визнати його умови недійсними.

Крім того, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану неправомірними діями ТОВ «Холд Груп», які виразились у відмові усунути недоліки, допущені під час будівництва житла, та у примушуванні до укладення угоди.

З урахуванням уточнених вимог зустрічного позову просив визнати недійсним договір № 11-А/73/23-05-16 від 23 травня 2016 року про надання житлово-комунальних послуг, укладений з ТОВ «Холд Груп»; зобов`язати ТОВ «Холд Груп» усунути недоліки у роботах, допущених при будівництві житла, і стягнути з

ТОВ «Холд Груп» 32 308,51 грн на відшкодування збитків та 10 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року позов ТОВ «Холд Груп» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Холд Груп» заборгованість за надані послуги у розмірі 29 700,33 грн та судовий збір у розмірі 1 762 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором

№ 11-А/73/23-05-16 про надання житлово-комунальних послуг, послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території, умови користування жилим приміщенням та про участь у витратах на утримання будинку, комплексу та прибудинкової території щодо внесення плати за надані послуги.

Суд вважав доведеним розмір заборгованості відповідача з оплати послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території за період з травня 2016 року

до лютого 2018 року у розмірі 21 025,23 грн, оскільки відповідач у визначеному договором і законом порядку не звертався до ТОВ «Холд Груп» із заявами про коригування оплати за житлово-комунальні послуги у зв`язку з непроживанням у квартирі, а також не надавав показників приладу обліку тепла і наданий розрахунок не спростував.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив про ненадання належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження застосування відносно нього погроз при укладенні оспорюваного правочину.

Суд першої інстанції зазначив, що, посилаючись на невідповідність договору

№ 11-А/73/23-05-16 умовам типового, ОСОБА_1 не зазначив, у чому полягає така невідповідність, а також не надав докази звернення до ТОВ «Холд Груп» із заявою про укладення договору про участь в утриманні будинку і прибудинкової території на умовах типового договору.

Також необґрунтованими, за висновком суду, є вимоги зустрічного позову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями ТОВ «Холд Груп» щодо відмови в усуненні недоліків робіт з облаштування квартири при будівництві, а також примушуванні до укладення договору, оскільки обставини щодо незаконності дій товариства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. ТОВ «Холд Груп» за умовами договору № 11-А/73/23-05-16 не брало на себе зобов`язання щодо усунення недоліків у будівництві житла, забудовником якого воно не було.

Постановою Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року змінено та викладено його резолютивну частину в іншій редакції.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Холд Груп» заборгованість за надані послуги з утримання будинку у розмірі 21 025,23 грн та штраф - 8 675,10 грн, а всього 29 700,33 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Холд Груп» судовий збір у розмірі

1 762 грн.

У іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідні їм правовідносини і дійшов правильного висновку про задоволення заявлених вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічного позову, з додержанням норм матеріального та процесуального права ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів у справі.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції помилково стягнено загальною сумою заборгованість за надані послуги та штрафні санкції, оскільки таке стягнення не ґрунтується на вимогах процесуального закону, зокрема на пункті 1 частини п`ятої статті 265 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір

№ 11-А/73/23-05-16 від 23 травня 2016 року про надання житлово-комунальних послуг, укладений ТОВ «Холд Груп» та ОСОБА_1 , зобов`язати ТОВ «Холд Груп» укласти типовий договір та відмовити у задоволенні первісного позову.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанцій строків проведення підготовчого засідання та вирішення справи по суті.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права ухвалою від 9 листопада 2018 року повернув без розгляду апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, подану безпосередньо до апеляційного суду. Крім того, апеляційний суд безпідставно постановив ухвалу від 12 грудня 2018 року про залишення без руху його апеляційної скарги з підстав її невідповідності вимогам пункту 1 частини першої статті 356 ЦПК України.

Суди попередніх інстанції, вважає заявник, не надали оцінки доводами зустрічного позову про те, що умови договору є несправедливими, а договір укладений за відсутності його волевиявлення; не погоджується з розміром заборгованості за договором, оскільки у його квартирі ніхто не проживав, вода та газ до квартири не підведено.

Вказує на неврахування судами попередніх інстанцій того, що ТОВ «Холд Груп» не усунуло недоліків, допущених під час будівництва квартири заявника, незважаючи на прийняття директором товариства ОСОБА_2 документально оформлених зауважень.

Разом з тим, на думку заявника, позивач за первісним позовом не обґрунтував розмір штрафу за порушення умов договору, тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2019 року представник ТОВ «Холд Груп» - адвокат Гордієць С. С. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому послалась на безпідставність її доводів та відповідність висновків судів попередніх інстанцій нормам матеріального і процесуального права. Просила врахувати, що 12 липня

2019 року ОСОБА_1 у повному обсязі виконав судові рішення у цій справі і сплатив заборгованість за договором 11-А/73/23-05-16. Крім того, 18 липня

2019 року ОСОБА_1 продав квартиру

АДРЕСА_1 із новим власником квартири укладено новий договір, а

договір № 11-А/73/23-05-16 припинив свою дію.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 22 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 травня 2016 року

ТОВ «Гідроінж-Буд» як забудовником та ОСОБА_1 підписано акт

приймання-передачі об`єкта інвестування (квартири).

З пункту 1 вказаного акта суди встановили, що забудовник відповідно до умов договору про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Феофаніївський» № 83/42 від 29 жовтня 2013 року, укладеного ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія Прайм» передав, а ОСОБА_1 прийняв квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2 зазначеного акта ОСОБА_1 засвідчив, що квартира відповідає вимогам договору та правилам, претензій стосовно її якості, складу, оздоблення та планування він не має.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ТОВ «Холд Груп» підписаний додаток № 1 до акта приймання-передачі квартири, відповідно до якого сторони засвідчили наявність недоліків у квартирі, а саме: подряпини на металопластиковій рамі та склопакеті, недоліки у механізмі зачинення вхідних дверей та відсутність гідроізоляції у санвузлі і на балконах.

Пунктом 8 вказаного акта встановлено, що датою початку нарахування та виставлення рахунків за надані житлово-комунальні послуги та витрат на утримання будинку і прибудинкової території є дата, яка настає

на 90 календарний день з дати введення будинку в експлуатацію.

Судами встановлено, що 23 травня 2016 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Холд Груп» договір № 11-А/73/23-05-16 про надання житлово-комунальних послуг, послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території, умови користування жилим приміщенням та про участь у витратах на утримання будинку, комплексу та прибудинкової території.

З пункту 2.1 договору суди встановили, що ТОВ ТОВ «Холд Груп» прийняло зобов`язання надавати споживачу послуги з утримання будинку, що включають житлово-комунальні послуги, ремонтні послуги, послуги з профілактичного обслуговування будинку та послуги з охорони будинку і комплексу в цілому, а споживач прийняв на себе зобов`язання добросовісно споживати надані виконавцем послуги, належним чином та вчасно проводити відшкодування витрат на обслуговування будинку, належним чином та вчасно проводити оплату за надані виконавцем послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором, належним чином дотримуватись встановлених правил, умов та обмежень в будинку та/або користування житловими приміщеннями, та умов даного договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач ОСОБА_1 приймає на себе зобов`язання зі сплати комунальних платежів та оплати додаткових послуг, а також відшкодування виконавцю витрат з утримання та обслуговування будинку і прибудинкової території.

ОСОБА_1 погоджено розміри тарифів за послуги, що надаються згідно договору, що відображено у пункті 5.3 договору.

Зі змісту пункту 5.7 договору суди встановили, що плата за спожиті житлово-комунальні послуги, послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, додаткові послуги та компенсація витрат виконавця на обслуговування будинку, а також оплата штрафних санкцій (у разі їх нарахування) здійснюється в національній валюті України та вноситься споживачем на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунків, виставлених виконавцем.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що у випадку прострочення споживачем платежів до кінця місяця, наступного за звітними, відповідно до умов даного договору, у розмірі, встановленому у наданих та виставлених виконавцем рахунках, виконавець має право стягнути, а споживач у такому випадку зобов`язаний сплатити штраф у розмірі суми заборгованості простроченої суми платежу.

Суди встановили, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору на 26 березня 2018 року у нього виникла заборгованість за період з травня 2016 року до лютого 2018 року у розмірі 21 025,23 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 3 жовтня 2017 року № 2147?VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Щодо позовних вимог за первісним позовом

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону, чинній на час укладення договору, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пунктів 1, 3-5, 8 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив з існування правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом, оскільки ТОВ «Холд Груп» доведено належними і допустимими доказами існування у ОСОБА_1 заборгованості за укладеним ними договором, розмір якої останній протягом судового розгляду не спростовано.

Разом з тим, пунктом 5.9 укладеного сторонами договору передбачено, що виконавець на підставі обґрунтованої письмової заяви споживача має право на коригування розміру оплати споживачем послуг за умови завчасного (за 20 або більше календарних днів) надання споживачем належного повідомлення виконавцю про заплановану відсутність споживача з клопотанням про коригування розміру оплати послуг на період такої запланованої відсутності споживача, з зазначенням кількості календарних днів такої відсутності та за умови, що протягом відсутності споживача в приміщення ніхто інший не перебуватиме.

Суд першої інстанцій врахував, що ОСОБА_1 у визначеному договором і законом порядку не звертався до ТОВ «Холд Груп» із заявами про коригування плати за житлово-комунальні послуги у зв`язку з непроживанням в квартирі або у зв`язку з ненаданням послуг, а також не надавав показники приладу обліку тепла.

Крім того, пунктом 6.7 договору передбачено, що у випадку прострочення споживачем платежів до кінця місяця, наступного за звітним, відповідно до умов даного договору, у розмірі, встановленому у наданих та виставлених виконавцем рахунках, виконавець має право стягнути, а споживач у такому випадку зобов`язаний сплатити штраф у розмірі суми простроченої заборгованості.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за договором № 11-А/73/23-05-16, суд першої інстанцій, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього штрафу, передбаченого пунктом 6.7 договору, розмір якого не суперечить положенням цього пункту.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Встановивши, що позивач за зустрічним позовом не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту застосування до нього погроз під час укладення оспорюваного правочину, з яким він пов`язував визнання недійсним договору, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову у частині вирішення позовних вимог визнання недійсним договору.

Також суди попередніх інстанцій врахували, що позивач за зустрічним позовом, посилаючись на невідповідність укладеного сторонами договору умовам типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, не зазначає, у чому конкретно полягає така невідповідність, не надає доказів звернення до ТОВ «Холд Груп» з пропозицією укласти типовий договір та відмови товариства в укладенні такого договору, тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з вказаних підстав.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 неусуненням ТОВ «Холд Груп» недоліків робіт по облаштуванню його квартири при будівництві, оскільки у останнього не виникало обов`язку усунути такі недоліки.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних строків не впливає на правильність вирішення справи та не є підставою для скасування судових рішень, оскільки правильне по суті і законне рішення не може бути скасовано лише з формальних підстав.

Посилання заявника на порушення, допущені апеляційним судом при постановленні ухвали від 9 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги без розгляду та ухвали від 12 грудня 2018 року про залишення без руху апеляційної скарги, зводяться до незгоди із вказаними ухвалами суду, які не є предметом касаційного перегляду та вказані порушення не вплинули на правильність вирішення справи по суті.

Доводи касаційної скарги про ненадання судами оцінки доводами зустрічного позову спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, які містять мотиви відхилення доводів, на які заявник посилався в обґрунтування вимог зустрічного позову.

Також підлягають відхиленню доводи касаційної скарги про незгоду з розміром нарахованої заборгованості у зв`язку з непроживанням заявника у квартирі, оскільки суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Холд Груп» із заявами про коригування плати за житлово-комунальні послуги у зв`язку з непроживанням в квартирі або у зв`язку із ненаданням послуг, що передбачено пунктом 5.9 укладеного сторонами договору.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Холд Груп» не усунило недоліків, допущених під час будівництва квартири, відхиляються касаційним судом, оскільки під час розгляду справи ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами виникнення у товариства обов`язку усунути вказані недоліки, а прийняття директором товариства ОСОБА_2 документально оформлених зауважень саме по собі не вказує на виникнення цього обов`язку.

Посилання заявника про неправомірне стягнення з нього штрафу з підстав необґрунтування ТОВ «Холд Груп» його розміру є аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційний суд надав належну оцінку та зазначив, що розмір штрафу не суперечить пункту 6.7 договору. Судовим рішенням апеляційного суду обґрунтовано відхилено ці доводи заявника та наведено мотиви на їх спростування, з якими погоджується і касаційний суд.

За змістом статті 400 ЦПК України Верховний Суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Касаційний суд враховує, що заявлений позивачем до стягнення штраф у розмірі 8 675,10 грн не перевищує розміру суми заборгованості з прострочених платежів за договором у розмірі 21 025,23 грн, тому стягнення штрафу у заявленому розмірі, з урахуванням меж позовних вимог (частина перша стаття 13 ЦПК України), не вказує на порушенням судами норм процесуального права і не може бути підставою для скасування судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК

України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, судові

рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і на такі заявник не вказує.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про

захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанцій, у частині залишеній без змін апеляційним судом, та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині, залишеній без змін апеляційним судом, та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моментуїї прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук