Справа №443/1623/21
Провадження №2/443/274/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

19 травня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа територіальна громада села Бринці-Загірні в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого секретарем Вибранівської сільської ради Жидачівського району та зареєстрованого в реєстрі за №1, в користь ОСОБА_1 та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради, площею 1,51 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №070123/310, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №143 від 19.03.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Вибранівській сільській раді за №43.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бринці-Загірні Жидачівського району померла матір позивачки ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вибранівської сільської ради, площею 1,51 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №070123/310 від 04.04.1997 року. Реєстраційний № 43. Згідно довідки Ходорівської міської ради №16 від 25.02.2021 року, ОСОБА_5 була прописана і постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільно з нею на день смерті не був зареєстрований ніхто, але проживала, без реєстрації дочка- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично вступила у володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_5 . Від імені ОСОБА_5 у виконкомі Вибранівської сільської ради було посвідчено заповіт в користь дочки ОСОБА_1 за реєстраційним №1 від 06.01.1998 року, який на день смерті спадкодавця не змінювався і не скасовувався. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак вони спадщину, у жодний спосіб передбачений законом, не прийняли. Натомість позивачка постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вона вважається такою, що прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадщину, а тому 04.11.2020 року звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Причиною відмови стала відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради, право на яку належало спадкодавцю і входило у склад спадщини.

Окрім того, у заповіті спадкодавцем вказано ОСОБА_5 , а у свідоцтві про смерть матір позивачки вказана як ОСОБА_5 , що викликає труднощі із юридичним оформленням спадщини.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту належності спадкоємцю правовстановлюючого документу, а також із вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

Ухвалою від 14.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу без участі позивач та її представника, позовні вимоги підтримують в у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без їх участі до суду не надходило.

Крім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідачів було здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Жидачівського районного суду Львівської області).

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачів неповажними та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідачів (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду справи в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог. Крім того просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бринці-Загірні Жидачівського району померла матір позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 26.03.2019 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вибранівської сільської ради, площею 1,51 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №070123/310 від 04.04.1997 року. Реєстраційний № 43 (а.с.14).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

За життя ОСОБА_5 06.01.1998 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вибранівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно якого остання заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №16 від 25.02.2021 року, ОСОБА_5 дійсно була прописана і постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільно з нею на день смерті не був зареєстрований ніхто, але проживала, без реєстрації дочка - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично вступила у володіння спадковим майном в шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_5 .. У Вибранівській сільській раді посвідчено заповіт секретарем виконкому Самборською Олександрою Миколаївною від імені ОСОБА_5 в користь дочки ОСОБА_1 за реєстраційним №1 від 06.01.1998 року, який на день смерті заповідальниці не змінювався і не скасовувався (а.с.11).

Судом також встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 були її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки батько позивачки ОСОБА_7 помер швидше за матір, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті матері, у жодний спосіб передбачений законом, не прийняли та не зверталися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №62329227 від 04.11.2020 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Натомість ОСОБА_1 постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вона вважається такою, що прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак юридично спадкові права позивачка не оформляла.

Як видно із свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вибранівка, Перемишлянського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 , 1947 року народження та ОСОБА_10 , 1946 року народження (а.с.8).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №346/02-31 від 04.11.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради, Жидачівського району, Львівської області, що належало померлій і є спадковим майном (а.с.16).

Окрім того, позивачем самостійно виявлено, що у заповіті спадкодавцем вказано ОСОБА_5 , а у свідоцтві про смерть матір позивачки вказана як ОСОБА_5 , що викликає труднощі із юридичним оформленням спадщини.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Факт належності ОСОБА_5 правовстановлюючого документа - заповіту від 06.01.1998 року, посвідченого у виконавчому комітеті Вибранівської сільської ради за реєстровим №1 в користь дочки ОСОБА_1 , підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с.8); свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бринці-Загірні Жидачівського району померла матір позивачки ОСОБА_5 (а.с.10), а також довідкою Ходорівської міської ради №16 від 25.02.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_5 дійсно була прописана і постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

У цих документах вірно вказано прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності правовстановлюючого документу, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що правовстановлюючий документ, а саме, що заповіт від 06.01.1998 року, який посвідчений у виконавчому комітеті Вибранівської сільської ради за реєстровим №1 в користь дочки ОСОБА_1 , належить ОСОБА_5 .

Крім того, Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вибранівської сільської ради, площею 1,51 умовних кадастрових гектари.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у січні 1998 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_5 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №070123//310 від 04.04.1997 року, реєстраційний номер 43. Площа земельної ділянки 1,51 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифікату розпорядження голови Жидачівської РДА від 19.03.1997 року №143, є довідка відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 12.04.2021 року (а.с.14).

Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавались.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка знаходяться на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті ОСОБА_5 , беручи до уваги, що позивачка згідно із ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину у строки, визначені у цій статті та у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, суд вважає що позовна вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права на земельну ділянку ґрунтуються на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту від 06.01.1998 року, посвідченого секретарем Вибранівської сільської ради Жидачівського району та зареєстрованого в реєстрі за №1, в користь ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради, площею 1,51 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №070123/310, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №143 від 19.03.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Вибранівській сільській раді за №43.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.І Сливка