Ухвала

24 січня 2022 року

м. Київ

справа № 341/2133/18

провадження № 61-86ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Галицька лікарня» Галицької міської ради Івано-Франківської області про зобов`язання вчинити дії, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

встановив:

31 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у вищевказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заявник у касаційній скарзі вказує, що копію постанови суду апеляційної інстанції нею було отримано 01 грудня 2021 року, на підтвердження чого надає накладну з відбитком штемпеля Укрпошти, у якій зазначено, що «лист № 70073827 з Франківська отриманий 01 грудня 2021 року».

Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

З накладної, долученої заявником до касаційної скарги, неможливо зрозуміти, ким саме був отриманий лист № 70073827, а також неможливо встановити належність листа № 70073827 до постанови суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести належні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (супровідний лист про надсилання кореспонденції апеляційним судом, поштовий конверт про надсилання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, довідку апеляційного суду щодо дати отримання/неотримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови апеляційного суду від 18 листопада 2021 року тощо), оскільки заявник лише зазначає про отримання нею оскаржуваної постанови, проте нею не подано до суду заяви про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень з відповідними доказами.

Крім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду від 18 листопада 2021 року складений 24 листопада 2021 року, однак заявник звернулася до суду з касаційною скаргою лише 31 грудня 2021 року.

Також згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у частині вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата та додаткова.

У постанові Об'єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 зроблено висновок, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є заробітною платою, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16 зроблено висновок про те, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі- у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 711/4010/13-ц вказала, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури.

Ураховуючи наведене, позивач не звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Окрім того, законом не передбачено звільнення від сплати судового збору за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про зобов'язання належним чином оформити трудову книжку, а також про відшкодування моральної шкоди (10 000, 00 грн).

За таких обставин, заявнику необхідно сплатити судовий збір, виходячи із оспорюваної суми в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про зобов'язання належним чином оформити трудову книжку, а також про відшкодування моральної шкоди.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704, 80 грн), а за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704, 80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 810, 00 грн).

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 1 762, 00 грн.

Оскільки ОСОБА_1 не визначала розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ураховуючи, що це майнові вимоги, то суд доходить до висновку, що їх необхідно розраховувати за мінімальною ставкою, яка передбачена Законом України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Ураховуючи вимоги позовної заяви та касаційної скарги, судовий збір за подання касаційної скарги становить 7 048, 00 грн, з яких 2 819, 20 грн за дві вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про зобов'язання належним чином оформити трудову книжку (1 762, 00 грн * 0,4 * 2 * 200 %), 1 409, 60 грн за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (704, 80 грн * 200%), 1 409, 60 грн за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (704, 80 грн * 200%), а також 1 409, 60 грн за вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди (704, 80 грн * 200 %).

До касаційної скарги заявником длучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 227, 00 грн.

Отже, заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 4 821, 00 грн (7048, 00 грн - 2 227, 00 грн).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Також відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Заявником в порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України не надано копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості всіх учасників справи. Так, у додатках до касаційної скарги заявник вказує, що долучає касаційну скаргу, проте копія такої касаційної скарги відсутня, про що складено акт від 04 січня 2022 року.

Отже, заявнику необхідно надати суду копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), надати суду заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести належні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази, а також доплатити судовий збір.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов