Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ «Україна», Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

у с т а н о в и в :

13.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 21635,31 грн. - величину втрати товарної вартості, 3000,00 грн. - витрат на проведення огляду та оцінки автомобіля, 25000,00 грн. - моральної шкоди, 103,00 грн. - витрат на відправку поштового кореспонденції, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 04.10.2019 року о 09 год. 04 хв. по Русанівській набережній, 2/1 в м. Києві відповідач керуючи автомобілем «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1 , безпідставно застосував різке гальмування, не оцінивши положення транспортного засобу, що рухався позаду, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, чим порушив вимоги п. 12.9г ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2021 року, відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, отже вину відповідача у вчиненні 04.10.2019 року дорожньо-транспортної пригоди встановлено належним чином та повною мірою. Пошкоджений у ДТП автомобіль «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності належить позивачу і своїми одноосібними винними діями, що полягали в порушенні положень ПДР України, відповідач завдав позивачеві матеріальних збитків. Відповідно до звіту №21/10-ТЗ величина втрати товарної вартості автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 21635,31 грн. Посилаючись на положення ст. 22 ЦК України і Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів позивач зазначає, що величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №107897289. Позивач вказує, що ураховуючи положення п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1166 ЦК України, відповідальність за відшкодування втрати товарної вартості автомобіля покладається на відповідача. Також позивач зазначає, що оскільки неправомірні винні дії відповідача спричинити пошкодження належного позивачу автомобіля, а також призвели до затяжного процесу притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, ураховуючи що відповідач не визнавав своєї вини, позивач був вимушений на тривалий час змінити звичний ритм життя, відмовитися від частини звичок та бажань, оскільки ним був витрачений власний час та власні кошти на ремонт автомобіля, юридичні консультації, підготовку процесуальних документів, присутність в суді у справах про адміністративні правопорушення та вчинення інших дій, які не потрібно було б вчиняти, якби законні права позивача не були порушені відповідачем. Все це, а також введення в України обмежувальних карантинних заходів, змушує позивача взяти на себе тягар з відновлення усіх негативних наслідків, які були завдані неправомірними діями відповідача. Ураховуючи зазначене та з огляду на великий розмір фінансового тягаря, який позивач змушений був нести, наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди можна вважати безперечним і виходячи з розумності та справедливості позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у сумі 25000,00 грн. До збитків позивач також відносить свої витрати на проведення огляду і оцінки автомобіля в сумі 3000,00 грн. та 103,00 грн. витрат на поштову кореспонденцію пов`язану з притягненням відповідача до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року залишено без задоволення заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «СК «АРКС», ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Ухвалою суду від 02.12.2021 року задоволене клопотання представника відповідача про витребування доказів.

01.12.2021 року до суд надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 04.10.2019 року дійсно сталась дорожньо-транспортна пригода, але ДТП відбулось коли відповідач вже зупинився та не рухався у щільному транспортному потоці в бік мосту Патона в крайній лівій смузі руху, а позивач різко, без включення попереджувальних сигналів, змінив напрямок руху свого автомобіля, виїхав позаду в ліву смугу руху і скоїв зіткнення. Дані обставини підтверджуються схемою ДТП з якої чітко вбачається, що автомобіль позивача знаходиться одночасно і на лівій і на праві смузі руху під кутом в напрямку руху з правої смуги в ліву смугу. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року по справі №755/16637/19 водій ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили 14.11.2019 року. Відповідач вважає визначений позивачем розмір величини втрати товарної вартості необґрунтованим, оскільки пошкодження зафіксовані у схемі ДТП відрізняються від пошкоджень зазначених в Акті огляду 21/10-ТЗ і в цьому акті наведені пошкодження яких не було в схемі ДТП. Також сторона відповідача вказує, що в порушення п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів і п. 2.1.1. Договору №21/10-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження ТЗ від 21.10.2019 року позивач не запросив відповідача на проведення огляду транспортного засобу. Директор ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» Шимко Л.О., яка здійснювала огляд і оцінку пошкодженого ТЗ, та адвокат Шимко А.О., який надає позивачу правову допомогу, є пов`язаними особами і здійснюють свою оціночну та адвокатську діяльність за однією адресою. Оскільки відповідач не був присутнім під час огляду ТЗ, про дату, час та місце проведення огляду він не був повідомлений, тому відповідач був позбавлений можливості висловити свої пропозиції і заперечення щодо фіксування пошкоджень автомобіля, які могли бути отримані вже після ДТП 04.10.2021 року. Також у порушення вимог Методики у акті огляду ТЗ або в будь-якому іншому додатку не зазначені характер та об`єм пошкоджень, лише назва деталей та можливий метод ремонту. Посилаючись на положення п.п. д) та п. 8.6.2. Методики, сторона відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів того, що він повідомив або надав суб`єкту оціночної діяльності інформацію про стан свого автомобіля та про наявність або відсутність складових частин ТЗ, які раніше піддавалися відновлювальному ремонту або фарбуванню повному, зовнішньому, частковому. Крім того, відповідач зазначає, що звертався до страховика позивача - АТ «СК «АРКС» і отримав повідомлення про реєстрацію відповідного страхового випадку та про те, що відповідно до умов договору №17665а9кп від 22.01.2019 року за фактом ДТП від 04.10.2019 року позивачу було виплачене страхове відшкодування в розмірі 73268,72 грн. - 17.10.2021 року. Також відповідач посилається на те, що при складанні висновку про величину втрати товарної вартості використовувалась методика для складання звіту визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, а не висновку втрати товарної вартості. У поданому позивачем висновку вказано, що вартість відновлювального ремонту складає 63833,08 грн. і враховуючи, що позивач отримав від страховика відшкодування, яке фактично значно перевищує встановлену у висновку вартість відновлювального ремонту, відповідач вважає, що страхова компанія відшкодувала втрату товарного вигляду. Сума страхового відшкодування, яка була виплачена позивачу по договору добровільного страхування значно більше шкоди, нібито завданої відповідачем. Розмір витрат на проведення огляду та оцінки автомобіля в сумі 3000,00 грн. не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, адже договір із ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» був укладений для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ без ВТВ, тож надані позивачу послуги не стосувались визначення втрати товарного вигляду. Зазначені обставини також підтверджуються змістом квитанції про оплату послуг з якої вбачається, що грошові кошти сплачені за проведену оцінку, а не визначення величини втрати товарного вигляду. Також сторона відповідача зазначає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 25000,00 грн. не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою і не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У даній справі підготовка представником позивача позовної заяви від його імені на 5 аркушах вочевидь не вимагала від адвоката витрат часу та зусиль на вказану суму витрат, виходячи з критерію їх розумності та необхідності. Відповідач вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи та відсутність доказів на їх підтвердження, є всі підстави дійти висновку не лише про наявність підстав для зменшення їх розміру, а й взагалі про відмову в їх стягненні. Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди сторона відповідача вказує, що позивач повинен був довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Натомість позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Відсутні докази перенесених душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Вказані у позові поштові витрати на суму 103,00 грн. жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Відсутні докази, що кореспонденція стосувалась безпосередньо позивача, необхідність таких дій та що саме було направлено і по якій справі. Відповідач вважає позов намаганням безпідставно стягнути з нього кошти, що має на меті безпідставне збагачення, а не відшкодування реальної шкоди, яка вже була відшкодована позивачу в повному обсязі.

Треті особи своїм правом на подання до суду письмових пояснень з приводу поданого позову або відзиву не скористались.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року (справа №755/16635/19, справа №755/16637/19) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі стосовно ОСОБА_2 було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Поряд із цим у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року по справі №755/319/21 зазначено наступне: «Судом було витребувано з архіву Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу №755/16635/19 та 755/16637/19 відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. З матеріалів вищезазначеної справи вбачається, що постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва Сазонової М.Г. від 04.11.2019 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 13.03.2020 року постановою Київського апеляційного суду - постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року щодо ОСОБА_1 було скасовано та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП».

Вказаною постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року у справі №755/319/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У змісті зазначеної постанови вказано: «Судом встановлено, що 04.10.2019 року о 09:04, по Русанівській набережній, 2/1 в м. Києві, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Тойота Прадо», номерний знак НОМЕР_1 , безпідставно застосував різке гальмування, не оцінивши положення транспортного засобу, що рухався позаду, в результаті чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «Субару» з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 12.9г ПДР. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками».

Постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2021 року у справі №755/319/21, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року залишено без змін.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності належить позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12).

На час виникнення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується наявним в матеріалах справи викопіюванням з бази МТСБУ (а.с. 15).

За даними ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», страховий випадок за фактом ДТП, яка сталась 04.10.2019 року по Русанівській набережній, 2/1 в м. Києві за участі транспортних засобів «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 не реєструвався (а.с. 135).

Станом на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та АТ «СК «АХА Страхування» (АТ «СК «АРКС») діяв укладений 22.01.2019 року договір №17665а9кп добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (а.с. 125-130).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до свого страховика АТ «СК «АРКС», пошкоджений автомобіль був оглянутий 07.10.2019 року та на підставі рахунку фактури ТОВ «Богдан-Авто Поділ» №АП-0006417 від 07.10.2019 року здійснений розрахунок страхового відшкодування в сумі 73268,72 грн. з ПДВ (61057,27 грн. без ПДВ) (а.с. 131-133).

За змістом п/п 26.4.10 п. 26.4. укладеного між позивачем та АТ «СК «АРКС» договору добровільного страхування наземного транспорту, страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування втрату товарної вартості ТЗ.

Згідно висновку №21/10-ТЗ про величину втрати товарної вартості від 04.11.2019 року, величина втрати товарної вартості, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 21635,31 грн. (а.с. 16-35).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема: з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Так само відповідно до положень ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний: 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком (ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України).

Статтею 5 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного); 12) страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника) (ст. 6 Закону України «Про страхування»).

За змістом ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

В Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: 9) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до положень ст.ст. 8, 9 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Пунктом 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до п.п. 8.6.1. п. 8.6. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується.

Нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 закону №1961-IV, ст. 22, абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У даному випадку, відшкодування позивачу величини втрати товарної вартості страховиком АТ «СК «АРКС» не передбачено умовами укладеного між ними договору добровільного страхування, зокрема у п. 26.4.10 договору зазначено, що страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування втрату товарної вартості ТЗ.

Відсутність включення до суми страхового відшкодування величини втрати товарної вартості підтверджується і наявним в матеріалах справи розрахунком страхового відшкодування здійсненим страховиком АТ «СК «АРКС».

З урахуванням положень п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку з відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу і страховик відповідача - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

При цьому, ураховуючи положення ст.ст. 22, 1166 ЦК України, що передбачають право потерпілої особи на повне відшкодування, обов`язок з відшкодування величини втрати товарної вартості покладається на винуватця ДТП - відповідача у справі, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заподіяного збитку у вигляді грошового розміру втрати товарної вартості ТЗ є обґрунтованими.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням також правових позицій викладених, зокрема, у постановах Верховного суду від 04.12.2019 року в справі №359/2309/17, від 07.04.2021 року в справі №757/29950/14-ц, від 01.07.2020 року в справі №420/998/18.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача щодо обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди із посиланням на схему ДТП та наявність постанови суду від 04.11.2019 року про визнання винуватцем пригоди позивача, оскільки судом встановлено, що така постанова суду була скасована судом апеляційної інстанції, а постановою Київського апеляційного суду від 08.04.2021 року у справі №755/319/21 остаточно вирішене питання щодо вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди саме відповідача і в даному випадку суд зобов`язаний діяти в межах положень визначених ч. 6 ст. 82 ЦПК України, тобто виходячи із вини саме відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на різницю переліку пошкоджень викладених у схемі ДТП та Акті огляду 21/10-ТЗ від 21.10.2019 року, оскільки співробітники поліції фіксують лише видимі зовнішні пошкодження, а їх більш детальний розгорнутий перелік визначається у акті огляду ТЗ при визначенні оцінки збитку та/або складанні рахунку вартості відновлювального ремонту. Крім того, зазначений у акті огляду перелік пошкоджень не виходить за межі пошкоджень передньої та лівої частини автомобіля на які прийшлося зіткнення згідно схеми ДТП.

Стосовно відсутності виклику відповідача для проведення огляду пошкодженого автомобіля суд зазначає, що п. 5.2. Методики передбачений виклик заінтересованих осіб для технічного огляду у разі потреби. Тобто, вбачається, що така потреба може бути визначена замовником дослідження або оцінювачем та не є обов`язковою.

У договорі №21/10-ТЗ від 21.10.2019 року про проведення автотоварозначого дослідження (оцінки) ТЗ вказано, що одним з обов`язків замовника є забезпечення виклику на огляд зацікавлених осіб, при цьому огляд автомобіля відбувся того ж дня - 21.10.2019 року без участі відповідача, тож сторони цього договору, у тому числі сам оцінювач, не вважали абсолютно потрібною таку участь для фіксування пошкоджень КТЗ.

Крім того, у даному питанні відповідач посилаючись на відсутність його виклику і присутності при огляді ТЗ не наводить конкретних даних яким чином його відсутність при огляді автомобіля вплинула на результат проведеного дослідження та в якому конкретному грошовому виразі, ураховуючи, що судом не встановлено безпідставних зазначень пошкодження автомобіля під час аналізу та порівняння переліку пошкоджень зазначених у схемі ДТП, акті огляду від 21.10.2019 року та акті технічного стану ТЗ від 07.10.2019 року складеному представником АТ «СК «АРКС».

Посилання відповідача на те, що адвокат Шимко А.О., що є представником позивача, та ОСОБА_3 , яка проводила оцінку, є пов`язаними особами, жодним чином не має впливу на вирішення спору, адже наявність такої взаємопов`язаності чинним законодавством України не заборонена.

Безпідставними є посилання сторони відповідача на порушення п.п. 4.4., 5.1. Методики щодо наявності даних стосовно технічного стану КТЗ (його складників), обсягу і характеру пошкоджень, оскільки у Висновку №21/10-ТЗ про величину втрати товарної вартості від 04.11.2019 року міститься опис об`єкта оцінки, який включає у себе ідентифікаційні дані КТЗ, його комплектність, укомплектованість, дані про технічний стан ТЗ тощо. А обсяг та характер пошкоджень зазначені в акті огляду транспортного засобу від 21.10.2019 року та вбачаються із даних ремонтної калькуляції №21/10-ТЗ від 04.11.2019 року.

Із посиланням на положення п/п д) п. 8.6.2. Методики відповідач вказує, що позивач не надав доказів про інформування оцінювача щодо стану свого автомобіля та про наявність або відсутність складових частин ТЗ, які раніше піддавались відновлювальному ремонту або пофарбуванню повному, зовнішньому, частковому.

Суд вважає такі посилання необґрунтованими, адже оцінювачу безпосередньо був наданий на огляд пошкоджений автомобіль і технічний стан транспортного засобу ним досліджувався, що в свою чергу і призвело до висновку оцінювача про наявність збитків позивача у вигляді величини втрати товарної вартості.

Щодо різниці вартості відновлювального ремонту КТЗ, визначеному у висновку про величину втрати товарної вартості в сумі 63833,08 грн., та розміру страхового відшкодування в сумі 73268,72 грн., суд зазначає, що вартість відновлювального ремонту за звітом незалежного оцінювача та розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування не є тотожними поняттями і в силу конкретних обставин їх структури різняться у питанні застосування коефіцієнту зносу, податку на додану вартість, даних за калькуляцією при здійсненні звіту про оцінку та на противагу вибору СТО для ремонту самим страховиком, як це передбачено договором укладеним між позивачем та АТ «СК «АРКС». Поряд із цим, судом встановлено, що страховик АТ «СК «АРКС» згідно умов договору не відшкодовує розмір втрати товарної вартості і згідно наявних в матеріалах справи доказів, не розраховував та не сплачував її позивачу.

Слід зауважити, що сторона відповідача наводячи різні посилання, які на її думку є порушенням Методики та не вірним складанням висновку про величину втрати товарної вартості, не надала суду власного висновку/звіту або рецензування висновку поданого позивачем, і не зверталась до суду із клопотанням про призначення судової експертизи.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на проведення оцінки матеріального збитку в сумі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №21/10-ТЗ від.21.10.2019 року (а.с. 37а).

Заперечення сторони відповідача з цього приводу суд вважає неспроможними, з огляду на те, що із аналізу змісту договору №21/10-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) ТЗ від 21.10.2019 року, висновку №21/10-ТЗ про величину втрати товарної вартості від 04.11.2019 року, квитанції до прибуткового касового ордера №21/10-ТЗ від 21.10.2019 року, встановлених судом обставин і прийнятих та застосованих судом доказів сторони позивача для вирішення цього спору вбачається, що позивач вимагаючи стягнення з відповідача величини втрати товарної вартості оплатив послуги оцінювача та отримав висновок про величину втрати товарної вартості №21/10-ТЗ, який і став доказом у справі та однією з підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення суми втрати товарної вартості, а тому позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача понесених ним витрат на визначення конкретного розміру величини втрати товарної вартості.

Поряд із цим суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на поштову кореспонденцію в сумі 103,00 грн., з огляду на те, що надані стороною позивача копії фіскальних чеків (а.с. 37) не підтверджують понесення позивачем збитків для відновлення свого порушеного права або що такі витрати були здійсненні ним в зв`язку з пошкодженням автомобіля. Зміст вказаних розрахункових документів свідчить про придбання поштових марок та отримання послуг поштового зв`язку на здійснення відправки кореспонденції до Дніпровського районного суду м. Києва, але хто саме здійснював придбання поштових марок, для яких цілей, хто здійснював направлення до суду та чого саме, це документи не містять, відтак відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування таких витрат.

Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вивчивши матеріали справи та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу безсумнівно призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя.

При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його автомобіля, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди з 25000,00 грн. до 5000,00 грн.

Отже, загальний розмір стягнення становить 29635,31 грн. (21635,31 грн. - величина втрати товарної вартості + 3000,00 грн. - витрати на проведення оцінки матеріального збитку + 5000,00 грн. - розмір завданої моральної шкоди).

Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого останнім судового збору у розмірі 544,80 грн., що є пропорційним до частини задоволених вимог позивача, які складають 60% від ціни позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 979, 980, 988, 990, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ «Україна», Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в загальному розмірі 24635 (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять п`ять) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 544 (п`ятсот сорок чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.05.2022 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 );

Третя особа - Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (м. Київ, вул. Ільїнська, 8, );

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ).

Суддя -