Справа № 314/3870/21
Провадження № 2-о/314/9/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2022 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу № 314/3870/21 за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Вільнянський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Турчинського М.І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа: Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Заяву обґрунтовано тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Черепівське Запорізького району Запорізької області, де в подальшому навчався та працював на території Запорізької області. Станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 постійно проживав на території України. На даний час заявник проживає на території Вільнянського (нині - Запорізького) району Запорізької області. Із даною заявою звернувся до суду з метою підтвердження громадянства для отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою суду від 01.09.2021 справу прийнято до розгляду за правилами окремого провадження.

Ухвалою суду від 18.11.2021 до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Вільнянський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

У судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Вільнянського сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи.

Представник Шевченківського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання також не з`явився, однак надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що враховуючи додані до заяви ОСОБА_2 документи, можна припустити, що останній дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, остаточне рішення щодо питання про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року представник заінтересованої особи покладає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 вищевказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд зазначає, що, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

А стаття 1 цього Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 (паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1 , виданий 19 грудня 1978 року) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Черепівське Запорізького району Запорізької області, про що свідчить запис акту про народження б/н від 18 червня 1962 року.

22 липня 1980 року ОСОБА_2 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 29 м. Запоріжжя і здобув загальну середню освіту та професію слюсар-ремонтник ІІ розряду, про що свідчить диплом серії НОМЕР_2 , виданий 22 липня 1980 року.

Згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_3 , яка оформлена 29 березня 1988 року, ОСОБА_2 з 22 березня 1985 року був прийнятий на Запорізьке автотранспортне підприємство № 22355 водієм 3 класу та 16 вересня 1987 року звільнений за власним бажанням. Загалом вказана трудова книжка містить 8 записів про роботу заявника протягом 1985-1991 років на різних підприємствах Запорізької області.

Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 травня 1983 року по 01 жовтня 1996 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

А відповідно до довідки виконавчого комітету Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 216 від 27.08.2020, з 2002 року по теперішній час заявник проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, досліджені докази в їх сукупності, свідчать про те, що заявник проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та іншого місця проживання у нього не було.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (адреса місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, 31), Вільнянський сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (адреса місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 17), про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Черепівське Запорізького району Запорізької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.01.2022.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

14.01.2022