Справа № 459/3194/21
Провадження № 2/459/1029/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельникович М. В.

з участю секретаря Горощук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання права власності за набувальною давністю

У С Т А Н О В И В :

Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 62,7 кв. м.

В обґрунтування позову зазначив, що його батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя його батько володів житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, але не проживав у ньому, а з 1998 року і до дня смерті проживав в АДРЕСА_2 . Вартість житлового будинку із господарськими спорудами станом на 02.09.2021 становить 148 244,00 грн. Також позивач зазначив, що виконкомом Сілецької сільської ради заповіт від імені ОСОБА_5 не посвідчувався. На день смерті з батьком за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не був зареєстрований. Позивач зареєстрований за адресою: по АДРЕСА_1 . Дружина його батька - мати позивача ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була також зареєстрована за місцем реєстрації позивача. Спадкоємцями після смерті батька позивача є його рідні брати та сестра, а саме: ОСОБА_7 , (за життя змінив прізвище ОСОБА_8 на прізвище матері ОСОБА_9 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_10 (за життя змінив прізвище ОСОБА_8 на прізвище матері ОСОБА_9 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 . 06.10.2004 Сокальською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №724 за 2004 р. після смерті ОСОБА_5 , де заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину подав брат позивача ОСОБА_7 , а заяви про відмову на його користь подали інші брати позивача, його сестра та сам позивач. Між спадкоємцями була усна домовленість, що будинок, який належав його батькові за адресою: АДРЕСА_2 переходить у власність брату ОСОБА_10 , а житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перейде у власність позивачу після смерті матері, оскільки вони вважали, що будинок в АДРЕСА_1 належав матері, а не батькові. Після звернення до Сокальської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивач дізнався, що помилково відмовився від будинку, в якому проживає з 1984 року. Брат позивача ніколи не претендував на житловий будинок, в якому він проживав із матір`ю. Спадкоємцями після смерті брата позивача є його діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дружина брата ОСОБА_13 , яка померла до його смерті у 2007 році. Його спадкоємці не претендують на цей будинок. Позивач стверджує, що він безперервно та відкрито володіє житловим будинком АДРЕСА_1 з 1984 року по даний час, тобто більше 10 років. Тому в силу вимог ст. 344 ЦК України просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

25.10.2021 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.11.2021.

25.11.2021 підготовче судове засідання було відкладено до 21.12.2021, яке в подальшому було відкладено на 31.01.2022.

31.01.2022 підготовче судове засідання не проводилося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді. Наступне підготовче судове засідання було призначено на 01.03.2022

01.03.2022 судове засідання не відбулося, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

Наступне підготовче судове засідання призначено на 29.04.2022 року.

29.04.2022 учасники справи не з`явилися у підготовче судове засідання

Представник позивача подав заяву в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача, також вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Також відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у своїх заявах вказали, що їх дядько ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 вказала, що її брат ОСОБА_1 відкрито, безперервно та добросовісно з 1984 року володіє спадковим майном ОСОБА_7 , а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 62,7 кв.м. Вони підтвердили той факт, що вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , який успадкував житловий будинок АДРЕСА_1 , проте не зареєстрував його у встановленому законом порядку, а також підтвердили той факт що вони не успадковували даний будинок після смерті ОСОБА_10 .

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даної справи без його участі, а також зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідачі визнали пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3, 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 13).

Батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Мати позивача, дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с.16).

За життя ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівництво (а. с. 10). Право власності на даний будинок виникло на підставі рішення виконкому Гірницької селищної ради №124 від 25.10.1984 (а. с. 24).

Відповідно до довідки №3028 від 03.06.2021, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012р. в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_5 (а. с. 9)

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами КП ЛОР «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації», складним станом на 03.06.2021 даний будинок має площу 62,7 кв. м., в тому числі 34,8 кв. м. житлова, що складається з коридора 5.6 кв. м., житлової кімнати 21,0 кв. м., кухні 10,2 кв. м., коридору 4,5 кв. м., житлової кімнати 13,8 кв. м., кладової 7,6 кв. м. Замовником технічної інвентаризації зазначено ОСОБА_1 (а. с. 30-35).

Відповідно до зведеного акту про вартість будинку, господарських будівель та споруд, виготовленого МБТІ 02.09.2021 за № 4196 вартість житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 становить 148244,00 грн. (а. с. 11).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №535/1 від 08.07.2021 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1998 року по день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 (а .с. 12). Також у даній довідці зазначено, що виконкомом Сілецької сільської ради Сокальського району Львівської області заповіт від імені ОСОБА_5 , не посвідчувався. На день смерті з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не був зареєстрований.

Після смерті ОСОБА_5 його спадкоємцями були його діти: позивач ОСОБА_1 , брати та сестра позивача: ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Факт родинних відносин позивача та його братів та сестри підтверджується свідоцтвами про їх народження: (а.с. 18, 20, 21, 28), де вказано, що їх батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Сестра позивача ОСОБА_16 зміна прізвище на ОСОБА_17 після укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 21.09.1985 (а. с. 29)

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с.17).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а. с.19).

ОСОБА_12 помер помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с.21).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а. с.7).

Заяву про прийняття спадщини на спірний будинок після смерті батька позивача подав його брат ОСОБА_7 , що підтверджується листом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області №441/02-14 від 06.09.2021 (а. с. 6). Проте ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину не отримав та право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не зареєстрував.

У відповідності до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Таким чином, право на спадкове майно ОСОБА_7 перейшло до його спадкоємців.

Так, у ОСОБА_7 було двоє дітей: ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_18 ) та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_18 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а. с.103) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 (а. с. 104).

ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_18 ) зміна прізвище після укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 (а. с. 107).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 ОСОБА_19 зареєструвала шлюб та змінила прізвище після укладення шлюбу на ОСОБА_20 (а.с. 105). 27.10.2018 ОСОБА_21 зареєструвала шлюб та змінила прізвище із ОСОБА_20 на ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10 (а. с. 106).

Отже, спадкоємцями ОСОБА_7 є його діти відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,.

Окрім цього, спадкоємицею другої черги являється сестра ОСОБА_4 .

Отже, право на спадкове майно після смерті ОСОБА_10 перейшло до його спадкоємців - відповідачів по справі.

Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують, що між спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 була усна домовленість про те, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 переходить у власність брату ОСОБА_7 , а житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перейде у власність позивача після смерті матері, оскільки спадкоємці вважали, що будинок в АДРЕСА_1 належав матері, а не батькові.

Після смерті матері позивача ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) позивач звернувся до Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину нажитловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на свою заяву позивач отримав лист №441/02-14 від 06.09.2021, із якого дізнався, що Сокальська державна нотаріальна контора видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не може, оскільки спадщину прийняв ОСОБА_7 , а позивач та інші спадкоємці відмовилися від неї (а. с. 6).

Позивач стверджує, що помилково відмовився від спадщини, оскільки вже тривалий час проживає та зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується поясненнями відповідачів та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 07.09.2021, у якій вказано, що ОСОБА_1 з 15.08.1984 року по даний час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Тому позивач просить визнати за ним право власності на даний будинок за набувальною давністю, оскільки відповідачі не претендують на спірний будинок і немає іншого способу для захисту його порушених прав.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно з п.13 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п. 14 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц вказав, що "лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності".

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17 серед умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: "наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння".

Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності" (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі №910/17274/17).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5 "володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна".

Строк, після спливу якого особа може набути нерухоме майно у власність за набувальною давністю становить 10 років. Безперервність володіння означає, що особа володіє об`єктом нерухомості протягом визначеного строку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2020 р. у справі № 923/82/19, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище умов у сукупності.

Отже, виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України, постанов Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду, випливає, що умовами для визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є:

-добросовісність заволодіння чужим майном;

-відкритість володіння; безперервність володіння;

-сплив установлених строків володіння.

З матеріалів справи видно та підтверджується відповідачами, що позивач 38 років відкрито, добросовісно та безперервно користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та утримує його у належному стані. Станом на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відповідачі, як потенційні власники житлового будинку, не заперечують проти проживання у ньому позивача та протягом усього часу не заявляли про свої права на нього.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний дотримуватися моральних засад суспільства.

Пунктом 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Отже, враховуючи все вищевикладене, а також той факт, що позивач фактично відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірним будинком більше 10 років та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися ним, однак зареєструвати право власності у позасудовому порядку не має можливості, а також те, що відповідачі не претендують на спірний будинок та те, що позивачем дотримано усіх необхідних умов для визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю, враховуючи визнання позову відповідачами, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та передачі позивачу вищевказаного будинку у власність.

На підставі вищевикладеного та керуючись: ст. ст. 317, 319, 321,328, 344, 392, 1223, 1261 ЦК України, ст. ст. 4, 76-89, 141, 206, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на житловий будинок (загальною площею 62,7 кв.м., в тому числі житловою площею 34,8 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.05.2022.

Суддя: М. В. Мельникович