Справа № 444/766/22
Провадження № 2/444/522/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Ледвій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Просить суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 10.07.2014 року у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області (актовий запис № 10), а також визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві мотивів. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо позову та його мотивів не заперечила, просить такий задоволити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування в судовому засіданні щодо позову не заперечила та зазначила, що нею у складі комісії було здійснено відвідування сторін за місцем їх реєстрації. Діти проживають разом з батьком. У них створені всі умови для проживання та навчання. Окремо наголосила, що у матері дітей відсутні умови для навчання та проживання її неповнолітніх дітей, школа від її місця проживання знаходиться далеко. Комісією на підставі наведеного було складено висновок, який вона долучає до матеріалів справи. Вважає, що є всі підстави для задоволення позову, просить його задоволити.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.07.2014 року у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області, про що цього ж дня було складено запис за № 10. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області 10.07.2014 року (а.с. 12).

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області 23.07.2015 року (а.с. 13) та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області 20.05.2020 року (а.с. 14).

З копії довідки №402, яка видана Комунальним підприємством «Рава-Руське будинкоуправління № 2» при Рава-Руській міській раді 03.05.2022 року (а.с. 15) вбачається, що позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 і має наступний склад сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька.

Водночас із копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 421, яка видана виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 разом із дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у позові зазначає, що спочатку їхнє із відповідачем спільне подружнє життя проходило в злагоді та любові, між ними були теплі стосунки, взаєморозуміння, повага та любов, однак приблизно 6 місяців тому стосунки між нами погіршилися. Вважає, що все це було зумовлено тим, що в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вони часто сварилися та між ними виникали непорозуміння. Зазначає, що всі спроби налагодити стосунки, обговорити спільні проблеми не дали жодного результату. Як наслідок сторони почали проживати окремо, відповідач за місцем своєї реєстрації, а позивач за зареєстрованим місцем свого проживання.

Відповідач не заперечила щодо заявлених позивачем підстав розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

У відповідності із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи наведене, позивач скористався своїм правом на звернення в суд із позовом про розірвання шлюбу.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї, якої вже фактично не існує, носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, сторони втратили один до одного почуття любові, а тому шлюб слід розірвати.

Щодо позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом встановлено, що діти сторін не досягнули десяти років, однак батьки не дійшли згоди щодо місця проживання їхніх дітей.

Фактично діти на даний момент проживають разом з позивачем, що було також підтвежено представником органу опіки і піклування в судовому засіданні.

Суд також враховує, що роздільне проживання дітей є неприпустимим, оскільки вони повинні виховуватися разом, так як їх окреме проживання може негативно вплинути на їх емоційний стан.

Крім того, суд враховує, що позивачем створені всі належні умови для проживання обох дітей, що вбачається з копії актів обстеження умов проживання, а у відповідача навпаки такі умови відсутні (а.с.31-34).

Водночас, суд також враховує, що відповідач має намір виїхати за межі України для працевлаштування та на даний момент зайнята працевлаштуванням, що позбавляє її можливості здійснювати догляд за дітьми в обсязі, який необхідний для їх належного розвитку. Утриманням обох дітей займається виключно батько дітей - позивач у справі, оскільки відповідач не несе жодних витрат для забезпечення добробуту дітей.

Даний факт відповідач в судовому засіданні не заперечила.

Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 "Конвенції ООН про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У звязку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, суд враховує, що позивач у поданій ним позовній заяві питання стягнення сплаченого ним судового збору з відповідача просить не вирішувати, а саме просив такі покласти на нього, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню.

Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 105, 110, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який зареєстрований 10.07.2014 року у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області (актовий запис № 10).

Визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 23.05.2022 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.