ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2931/22 Справа № 215/3491/21 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернівського районого суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідач по справі є її батьком. На даний час вона навчається на денній формі на І курсі Інституту комп`ютерних наук та інформаційних технологій Національного університету «Львівська політехніка», термін навчання по 30.06.2024 року, стипендію не отримує. Оскільки вона навчається на денній формі, працювати та самостійно себе забезпечувати в достатньому обсязі не має можливості - вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просила суд стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінінмуму на особу відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати досягнення нею повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення 23-х років (а.с. 1-4).

Рішенням Тернівського районого суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 щомісяця аліменти на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/7 частини від усіх видів його доходу починаючи з 28.05.2021 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн (а.с. 120-125).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та на невідповідність висновків щодо визначення розміру аліментів, просить його скасувати в частині розміру стягнутих аліментів і ухвалити нове рішення, яким визнатичити розмір аліментів на рівні 1/8 частки від всіх видів доходу (а.с. 135).

Інші учасники процесу не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Франківської районної адмінстрації (а.с. 6).

Згідно довідки від 01.03.2021 року № 1266, та що не заперечувалось сторонами, ОСОБА_3 навчається в ІКНІ (інститут комп`ютерних наук та інформаційних технологій) Національного університету «Львівська політехніка» на денній формі навчання, строк навчання по 30.06.2024 рік, за рахунок коштів фізичних осіб (а.с. - 4а). ОСОБА_3 стипендію не отримує, загальна сума доходу за період з 01.09.2020 по 31.12.2020 та за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 за винятком аліментів становить 0,00 грн, що підтверджується довідками НУ «Львівська політехніка» (а.с. 67, 68).

Згідно квитанцій № 00900 від 25.09.2020р. та № 0328 від 03.03.2021р., ОСОБА_3 було сплачено за проживання в гуртожитку за період з 01.10.2020-28.02.2021 та період з 01.03.2021-30.06.2021 року в сумі 5 085 грн (а.с. 70).

Відповідно до договору № 96-3 від 28.08.2020 про надання освітніх послуг та договору № 300-3 від 28.08.2020 про навчання у закладі вищої освіти, вартість навчання за рік становить 24 000 грн (а.с. 10-11, 12-13). ОСОБА_5 було сплачено за 1 курс навчання ОСОБА_3 у вищевказаному навчальному закладі 24 000 грн (а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 69).

Відповідно до довідки № 642 від 11.08.2021р., ОСОБА_5 працює на посаді заступника начальника управління АТ «Кривбасзалізрудком» і її середній заробіток за 6 місяців становить 163 530, 48 грн (а.с. 66).

Згідно свідоцтва про шлюб 20.08.2005р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, від якого в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 35, 36, 96).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2014р. з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3, що також підтверджується довідкою з місця роботи ОСОБА_1 (а.с. 40-41, 42, 43, 44).

Згідно акта про спільне проживання від 19.07.2021р. (а.с. 101) ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи обставини справи та докази наявні в матеріалах справи на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що, повнолітня донька сторін у справі потребує матеріальної допомоги, та враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається та потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів, які підлягають стягненню на її користь у розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісяця, до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23-річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, є обгрунтованим, оскільки такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам повнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення та відповідають реаліям сьогодення.

Крім того, колегією суддів також враховано те, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не буде перевищувати 50 відсотків заробітної плати.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у грошовому виразі становитиме 230% від прожиткового мінінмуму, а тому вказаний розмір є не обґрунтований, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 461/4936/16 (провадження № 61-23160св18), закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує, та не є підставою для стягнення аліментів в розмірі, який просив визначити відповідач ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні ОСОБА_1 непрацездатної матері, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин, як і не надано доказів, що остання потребує утримання саме від відповідача по справі, наявності чи відсутності інших осіб, які мають можливість надавати таку допомогу. Утримання відповідачем своєї матері є добровільним, при цьому, матір відповідача отримує пенсію. Крім того, необхідність надання допомоги непрацездатним батькам не виключає обов`язку відповідача надавати утримання своїм дітям.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районого суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова