Справа №443/187/22
Провадження №2/443/386/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 травня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лешеги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що йому на праві приватної власності належить дана квартира, в якій зареєстровані сторони. Відповідачка по справі є його колишня дружина, шлюб з якою розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року. Причиною розпаду сім`ї стало те, що відповідачка протягом останніх 15-ти років за місцем реєстрації не проживає, продовжувати спільне проживання та миритися не бажає. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідачки з проханням у добровільному порядку знятись з місця реєстрації, однак остання не реагує. 15.11.2021 року позивач направив відповідачці досудову пропозицію, яка також залишилась без відповіді. Стверджує, що всі ці роки позивач не може оформити субсидію на комунальні послуги, крім того між ними не було встановлено жодних домовленостей щодо умов проживання.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

У судовому засіданні позивач та представник позивача, позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подала відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило.

При цьому, 11.04.2022 року на електрону адресу суду надійшла заява, згідно якої відповідач просить позовну заяву розглянути без її участі, та заявляє, що з аргументами, які наведені у позовній заяві вона повністю не погоджується.

Однак така заява подана з порушенням ч.8 ст.43 ЦПК України, а саме відповідачем не підписано заяву електронним підписом, про що канцелярією суду складено акт №23 від 11.04.2022 року «Про отримання документу в електронній формі без накладення кваліфікованого електронного підпису (КЕП), його невідповідності або недійсності, його підписання особою, яка не має такого права» та повідомлено адресата. А тому суд не бере до уваги вказану заяву.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою позивача та його представника вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача та його представника, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15770625 від 31.08.2017 року та технічного паспорту (а.с.4-6), квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: №1203 від 22.08.2007 року договір дарування.

У вказаному житловому будинку зареєстровані, окрім позивача, його колишня дружина ОСОБА_2 , 1969 року народження, яка впродовж 15 (п`ятнадцяти) років не проживає за вищевказаною адресою, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 18.11.2021 року (а.с.10).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року по справі №443/1902/20, шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано (а.с.11-12).

Позивачем на адресу ОСОБА_2 надіслано досудову пропозицію від 15.11.2021 року про добровільне зняття із реєстрації із квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення із описом вкладеного поштового відправлення, однак така залишилась без відповідного реагування (а.с.9).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні дав покази про те, що є сусідом ОСОБА_1 та його дружину - ОСОБА_2 не бачив на протязі останніх 3-4 років, та не бачив її і в квартирі ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Одночасно, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч.1 ст.162 ЖК України).

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що член сім`ї власника житла, зберігає право на користування ним у разі проживання у житлі або відсутності з поважних причин, а також зобов`язаний нести витрати по утриманню житла.

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Суду не надано жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у згаданій квартирі.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, в судове засідання не з`явилася та не представила суду жодних доказів на спростування доводів позивача, що в свою чергу свідчить про незацікавленість у згаданому житлі, суд вважає, що

відповідача слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 24 травня 2022 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка