Провадження № 22-ц/802/43/22 Категорія: 16 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вакіної Д.О.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лювіна", ОСОБА_3 про примусове виконання обов`язку в натурі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та вказує, що згідно з договором № 41 від 20.04.2016 року на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лювіна» (далі ТзОВ «Лювіна»), відповідач зобов`язувався виконати геодезичні роботи та розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,01192 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить йому на праві власності, розташованої в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області. Він, як замовник зобов`язувався оплатити виконанні роботи, виготовити технічну документацію. Крім того, він як власник земельної ділянки мав право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_3 сприяти у встановленні твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадку, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Зазначає, що він взяті на себе зобов`язання виконав, всі роботи ним були оплачені в повному обсязі, а відповідач ТзОВ «Лювіна», зобов`язання в повному обсязі не виконав, а саме: не встановив (відновив) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), не закріпив їх межовими знаками в установленому порядку.

Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, що знаходиться в технічній документації не датований, межі не погоджувалися власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 , вона його не підписувала, а замість неї підпис виконала інша особа. Крім того, акти прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідають змісту, оскільки між ним та власником суміжної земельної ділянки постійно виникали і виникають конфлікти за межу.

Він неодноразово звертався до відповідача із проханням встановити межові знаки відповідно до вимог чинного законодавства за власною ініціативою. В березні 2019 повторно звернувся до відповідача із зазначеним проханням та оплатив послуги щодо встановлення межових знаків на спірній межі, однак відповідач досі робіт не виконав, а акт приймання-здачі виконаних робіт не підписаний ні ним, ні ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, позивач, просить суд, зобов`язати ТзОВ «Лювіна» встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріпити їх межовими знаками встановленого зразка за вибором ОСОБА_1 на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1192 га, кадастровий номер :01:001:4099, розташованої в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області. Зобов`язати ОСОБА_3 власника суміжної земельної ділянки не перешкоджати встановленню твердих меж в натурі та сприяти встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в даній справі задовольнити.

Заслухавши позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставіКонституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України).

Спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися.

Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок (ст.106 ЗК України)

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про земельний кадастр», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) матеріали топографо-геодезичних робіт;

г) кадастровий план земельної ділянки;

ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

д) відомості про встановлені межові знаки.

Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає:а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;ґ) виготовлення кадастрового плану.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.11.2008.

Згідно з рішенням Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області № 7/10 від 20.05.2016 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», надано ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 , виготовлена ТзОВ «Лювіна» відповідно до його заяви від 18.06.2018 та рішення Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області № 7/10 від 20.05.2016.

Вказана технічна документація із землеустрою земельної ділянки в натурі затвердження рішенням Гіркополонківської сільської ради № 27/19 від 13.11.2018 року ( а.с 119).

Як вбачається з технічної документації, обмір земельної ділянки в натурі, здійснював сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_4 з допомогою електронного тахеометра 3Та5Р № 15613 і мірної стрічки 50 м. Межі земельної ділянки закріплено довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, передано на зберігання власнику земельної ділянки і закоординовано. Прив`язка виконана в державній системі координат 1963 року. Межі земельної ділянки погоджені з суміжними землекористувачами, що оформлено актом з підписами суміжних землекористувачів, які засвідчені Гіркополонківською сільською радою.

Внаслідок проведених обмірів, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В результаті виконання робіт, виготовлено кадастровий план земельної ділянки і встановлено площу, а також площі угідь. За результатами кадастрової зйомки складено план меж земельної ділянки, на якому відображено прилеглі території до земельної ділянки ОСОБА_1 .

На підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2018, ОСОБА_1 належить земельна ділянка кадастровий номер :01:001:4099

Із кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_1 вбачається, що на межі від Б до В знаходиться земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 ..

Схемою закріплення меж земельної ділянки з відображенням встановлених межових знаків встановленого зразка наданої у власність ОСОБА_1 , встановлено межові знаки із земельною ділянкою належною позивачу та відповідачу ОСОБА_3 , відповідно було затверджено список межових знаків, переданих на зберігання, який прийнятий під підпис ОСОБА_1 .

Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, погоджено сторонами по справі, про що свідчать їхні підписи.

З врахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем не доведено того, що ним не підписувались згадані документи.

Безпідставними та такими, що спростовуються письмовими доказами є твердження позивача про невстановлення та непередання йому відповідачем межових знаків. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 , що виготовлена ТзОВ «Лювіна», вбачається, що список межових знаків, переданих на зберігання та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання підписано замовником та виконавцем - ТзОВ «Лювіна» .

Встановивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ТзОВ «Лювіна» не виконало взятих на себе зобов`язань, визначених у договорі, а саме щодо встановлення межових знаків, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволені позову в цій частині.

Крім того судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у встановленні твердих межових знаків в натурі або відновлення таких знаків.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам позовної заяви, не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що причиною звернення позивача до суду фактично слугували непорозуміння з суміжним землекористувачем ОСОБА_3 , щодо межі земельної ділянки та площ, якими користується кожен з них.

Позивач будучи власником земельної ділянки, у випадку будь-яких порушень його земельних прав, зокрема суміжними землекористувачами, не позбавлений можливості ставити питання про усунення таких порушень у передбачений законом порядок та спосіб.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу на підставі доказів, що подані учасниками процесу, дійшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість, бездоказовість заявлених вимог до відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: