Справа № 397/71/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17.05.2022 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Івченка П.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати за ним право власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири за АДРЕСА_1 , придбану ними під час перебування у шлюбі, залишивши її у власності відповідача ОСОБА_2 , так як вона цього бажає та зобов`язавши її сплатити йому вартість вказаної 1/2 частки згідно визначеною ринковою вартістю вказаної квартири у відповідності з Висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 сплатити половину вартості іншого сумісно нажитого ними майна за час шлюбу, що складає 26000 грн.;

- призначити судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Кропивницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яке розташоване по вул. Волкова,2 м. Кропивницький, на вирішення якої поставити наступне питання: Визначити ринкову вартість квартири за АДРЕСА_1 ;

- відстрочити сплату повного розміру судового збору за подану ним позовну заяву до визначення судовою будівельно-технічною експертизою ринкової вартості квартири за АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 надати в суд копію Договору купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_1 , оригінал якого знаходиться у неї, та для проведення судової будівельно-технічної експертизи витребувати у відповідача ОСОБА_2 в суд копії всієї технічної документації на вказану квартиру, оригінали якої також знаходяться у неї;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрати пов`язані зі сплати судового збору та проведенням судової будівельно-технічної експертизи.

В обгрунтування позову вказав, що 21.11.2009 між ним та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу вони придбали двохкімнатну квартиру за АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу, виданого 27.12.2016 приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуном В.О.

На ряду з тим, ними за час шлюбу придбано і інше майно: кухонний куток, придбаний в 2019 за 15000 грн., кондиціонер «Goopers Hunter» придбаний в 2019 за 15000 грн., шкаф-купе 3х2,4 придбаний в 2019 за 10000 грн., газову плиту «BOSCH» придбану в 2020 за 12000 грн. і всьго на загальну суму 52000 грн.

На даний час в Олександрівському районному суді вирішується цивільний позов про їх розлучення.

Угоди про поділ спільного майна вони не досягли.

Так як відповідач ОСОБА_2 добровільно не бажає виділити йому 1/2 частину двохкімнатної квартири за АДРЕСА_1 чи оплатит вартість за 1/2 частину вказаної квартири, тому, у відповідності до вимог ст.60, 68-70 СК України та ч.1 ст.364, ч. 2 ст.370 ЦК України, змушений звертатись до суду за захистом його порушених прав.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Пунктами 22, 25 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за

умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Крім того, в роз`ясненнях, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Виходячи з принципу змагальності, за яким кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, позивач у заяві повинен на підтвердження підстав позову подати докази, які підтверджують кожну обставину, яка входить у предмет доказування.

У прохальній частині позову має йтися про предмет позову, тобто позивач повинен конкретно сформулювати ту матеріально-правову вимогу, яку він адресує відповідачеві та з приводу вирішення якої просить суд постановити судове рішення.

Таким чином, в порушення вимог ст.175 ЦПК України, зміст позовних вимог є незрозумілим, позовні вимоги некоректно сформовані, а саме не зрозуміло в який спосіб позивач просить захистити його порушене право щодо спірного об`єкту нерухомості. В прохальній частині позову позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири, залишивши її у власності відповідача та зобов`язати її сплатити йому вартість вказаної 1/2 частки квартири (тобто грошову компенсацію).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не відповідають приписам даної норми закону.

Крім цього, Верховний Суд у справі № 336/4407/15 від 17 липня 2019 року зазначає таке. Аналіз конструкції норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі N 6-2925цс15.

Тобто, виходячи з заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що факт згоди позивача на одержання грошової компенсації є, сам факт подання ним позову про це, тобто, подання позову про стягнення грошової компенсації вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності, у свою чергу є наслідком на припинення його (позивача) права власності на спірне майно, без внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів, в даному випадку можуть бути, зокрема визнання права або відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Тому, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири з одночасним стягненням з відповідача в користь позивача грошової компенсації в розмірі вартості 1/2 частки цього майна, є неможливим.

З цих підстав, позивачу необхідно конкретизувати зміст позовних вимог в даній частині та обрати спосіб захисту його цивільних прав та інтересів.

Спосіб захисту має відповідати порушеному праву і за результатом судового розгляду таке право власності має бути визначеним, або за позивачем, або за відповідачем, або у спільній власності.

Також, позивачем заявлено вимоги про визнання ряду об`єктів майна спільною сумісною власністю подружжя та відшкодування частини його вартості, при цьому всупереч п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві відсутнє обґрунтування заявленого.

Згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, як на це вказує позивач, не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

З викладеного вище слідує, що позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, розмір судового збору встановлюється від ціни позову.

Пунктом 16 постанови пленуму ВС України № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача.

Відповідно до абзацу 1 ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

В позовній заяві позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, зокрема про визнання права власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири та стягнення грошової компенсації за 1/2 частки квартири та 1/2 частини вартості іншого майна у розмірі 26000 грн.

Суд зазначає, що позовна вимога про стягнення грошової компенсації є майновою вимогою, оскільки позивач її визначає у грошовому вимірі з урахуванням оціночної вартості квартири.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28.11.2018 по справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня становить 2481 грн.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Згідно з п. 1, 2, 9, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Тобто, ціну позову (орієнтовну ціну позову) повинен самостійно визначити позивач. Лише у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору визначає суд.

Більш того суд звертає увагу сторони позивача на положення ч. 6 ст. 81 ЦПК України, за яким доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц, та п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу між подружжям, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи в суді.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995, вартість спірного майна у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, визначається за погодженням сторін, а при його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 916/1220/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, якщо у сторони позивача виникають труднощі з визначенням ціни позову, що відповідатиме дійсній вартості спірного майна, остання не позбавлена можливості провести експертну оцінку такого майна, за результатами якої може бути визначена реальна ціна позову.

Зі змісту позову вбачається, що заявлений позов є майнового характеру, оскільки позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію за вказану частку.

При цьому у позовній заяві не зазначена ціну позову та на обґрунтування розміру ціни позову жодних документів не надано. Належних відомостей щодо вартості спірного майна на час звернення до суду позовна заява не містить.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що сторонами було придбане майно, зазначене у позові, а також зазначена його вартість. Крім того зазначено, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю між ними недосягнуто.

Проте, з даного акту не вбачається, що сторони досягли згоди щодо вартості спірного майна (в тому числі побутової техніки та меблів), як і доказів про дійсну вартість такого майна та наявності цього майна в натурі на час подачі позову.

Разом з тим, позивач в позові клопоче про витребування доказів (документів, що підтверджують право власності відповідача на спірне майно) та призначення судової будівельно-технічної експертизи, що не відповідає вимогам статті 16 ЦК України, адже клопотання про витребування документів, що підтверджують право власності відповідача на спірне майно, таким вимогам не відповідає. Витребування чи забезпечення доказів є окремою процесуальною дією і не відноситься до змісту позовних вимог. Крім того заява про забезпечення доказів окремо оплачується судовим збором.

Окрім цього, згідно вимог статті 84 ЦПК України, позивачем не зазначено, що ним вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Позивачем в позові не вказано та не подано доказів, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від його дії, спрямовані на отримання вказаних доказів. Оскільки згідно частин 2, 4 статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору, який підлягає сплаті при зверненні до суду з заявою про забезпечення доказів, яка подається фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 становить 2481,00 грн.)

Таким чином, позивачу необхідно вказати у позовній заяві ціну позову, виходячи з вартості майна, на яке він просить визнати право власності та частину вартості якого просить стягнути та надати на обґрунтування ціни позову документи щодо вартості кожного майна станом на час звернення до суду та додати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, який встановлено згідно положень частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Суд вважає, що на момент пред`явлення позову встановити точну ціну спірного майна можливо (в тому числі квартири), але позивач ухилився від виконання свого обов`язку.

Слід зазначити, що дані про вартість спірного майна (квартири) містяться в договорі про купівлю-продаж від 27.12.2016.

Зважаючи на відсутність обґрунтування ціни позову, суд позбавлений можливості вирішити питання про правильність сплаченого, при подачі позовної заяви до суду, судового збору та, взагалі, визначення вартості самого майна, що підлягає поділу.

Таким чином, обрахувати судовий збір за подання вказаної позовної заяви судом не виявилось можливим у зв`язку з тим, що позивачем, в порушення вимог ст.177 ЦПК України, не зазначено ціну позову, яка обрахована відповідно до положень ст.176 ЦПК України.

При цьому, вимоги позивача, зазначені в позовній заяві, про відстрочення сплати повного судового збору до визначення судовою будівельно-технічною експертизою ринкової вартості квартири не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зокрема, відповідно до ч.1, 3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Також, вимогами ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; аб

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак позивачем в позовній заяві не зазначено, чи вживались ним відповідні заходи досудового врегулювання спору та не вказано попередній розрахунок понесених судових витрат.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 у справі 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суд, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно усунути зазначені вище недоліки позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя - залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом направлення копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/ П.О. Івченко

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Судове рішення станом на ______________20___ набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №397/71/22.

Помічник судді Олександрівського районного суду

Кіровоградської області __________________С. М. Коцупир

Копію засвідчено ________________20___.