Справа 688/3825/21
№ 2/688/152/22
Рішення

Іменем України

(заочне)

25 травня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Марчук І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Сирка Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача

03.12.2021 року адвокат Сирко Д.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову посилається на те, що 18.03.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано договір позики №18/03-21, згідно умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 285000 грн., які останній зобов`язався повернути до 24.03.2021 року. Відповідач власноручно підписав договір, чим засвідчив факт отримання зазначеної суми позики 18.03.2021 року. Проте до вказаного у договорі строку ОСОБА_2 не виконав зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернуся до нього з усною вимогою, однак останній просив лише продовжити строки повернення суми позики. В подальшому представником позивача 12.11.2021 року було направлено на адреси відповідача досудові вимоги про повернення грошових коштів. Однак такі вимоги останнім були проігноровані. А тому, просить суд стягнути з ОСОБА_2 389377 грн. 54 коп., з яких 285000 грн. боргу за договором позики від 18.03.2021 року, 9507 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 94869 грн. 86 коп. 3% річних від простроченої суми та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сирко Д.О. в судове засідання не з`явились. Адвокат Сирко Д.О. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, просив позов задовольнити в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 28 січня 2022 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 09 год. 00 хв. 25 лютого 2022 року, яке через неявку відповідача відкладалось на 09 год. 00 хв. 23 березня 2022 року, на 11 год. 00 хв. 27 квітня 2022 року, на 09 год. 00 хв. 25 травня 2022 року.

25 травня 2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст.178 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

Як встановлено в суді, 18 березня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики №18/03-21 (далі Договір), згідно умов якого позивач передає готівкою грошові кошти в сумі 285000 грн., а відповідач приймає та повертає позику не пізніше 24 березня 2021 року (п.п. 1, 2, 5 Договору). Процентна ставка за цим договором є фіксована і встановлюється в розмірі 50% річних (п. 3). Повернення позики підтверджується Актом прийому-передачі грошових коштів, що є невід`ємною частиною даного договору (п.5.1). Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики (п. 8). Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника (п. 9). Термін дії договору починає свій перебіг з моменту його підписання та триває до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10).

Вказаний договір власноручно підписано відповідачем 18.03.2021 року. Отже, ОСОБА_1 надав у позику кошти в сумі 285000 грн., а ОСОБА_2 їх отримав.

11 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сирко Д.О. звернувся до відповідача ОСОБА_2 з досудовою вимогою про повернення грошових коштів в розмірі 285000 грн., однак відповідачем такі вимоги проігноровані, кошти не повернуті.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання та не повернув грошові кошти, представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача 389377 грн. 54 коп., з яких 285000 грн. боргу за договором позики від 18.03.2021 року, 9507 грн. 68 коп. інфляційних втрат, 94869 грн. 86 коп. 3% річних від простроченої суми та судові витрати.

Застосовані норми права

За змістом положень статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Мотиви та висновки суду

З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на наступне.

Як вбачається з договороу позики №18/03-21 від 18.03.2021 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 суму позики в розмірі 285000 грн. до 24.03.2021 року. Однак взяті на себе зобов`язання відповідач у визначений у договорі строк не виконав. В матеріалах справи відсутній Акт прийому-передачі грошових коштів, що підтверджує повернення позики.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази про повернення позивачу грошових коштів за договором позики №18/03-21 від 18.03.2021 року, а також відсутні докази оспорення Дем`янчуком В.В. вказаного договору позики чи надання ним суду Акту прийому-передачі грошових коштів, що підтверджує повернення позики, тому суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 285000 грн., які останній отримав, проте свої зобов`язання у встановлений строк не виконав та не повернув зазначену позику.

Оскільки відповідач не повернув позивачу грошові кошти, тому вимога про стягнення 285000 грн. заборгованості за договором позики №18/03-21 від 18.03.2021 року є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Представник позивача - адвокат Сирко Д.О., пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім основного боргу, стягнути 9507 грн. 68 коп. інфляційних втрат за період з 25.03.2021 року по 22.11.2021 року; 94869 грн. 86 коп. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 25.03.2021 року по 22.11.2021 року. Вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18.

Враховуючи те, що строк повернення позики закінчився, як і право відповідача законно користуватися позиченими коштами, стягненню підлягають 3 % річних від простроченої суми зобов`язання згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України з 25.03.2021 року по 22.11.2021 року.

Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, 3 % річних розраховуються з урахуванням основного боргу у розмірі 285000 грн. поділеного на 100% помноженого на 3%, поділеного на 365 (днів у році) помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 25 березня 2021 року до заявленого позивачем строку (22 листопада 2021 року). Тобто 285000 грн. (основний борг):100% х 3%:365 х 243 дні = 5692 грн. 19 коп. А тому, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає три проценти річних від основного боргу за період з 25.03.2021 року по 22.11.2021 року в сумі 5692 грн. 19 коп.

Разом з тим, ч. 2 ст. 625 ЦК України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до таблиці індексів інфляції, починаючи з квітня 2021 року по листопад 2021 року сукупний індекс інфляції становить 1,05100182, отже 285000 х 1,05100182 285000 = 14535 грн. 52 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином позов підлягає до часткового задоволення в загальній сумі 305227 грн. 71 коп.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 3893 грн. 80 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №128 від 23.11.2021 року. Оскільки позов судом задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3051 грн. 96 коп. (305227 грн. 71 коп. становить 78,38 % від 389377 грн. 54 коп.; 78,38 % від 3893 грн. 80 коп. становить 3051 грн. 96 коп.).

На підставі ст.ст. 526, 545, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов адвоката Сирка Дмитра Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 285000 гривень боргу за договором позики від 18 березня 2021 року, 5692 гривні 19 копійок три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 25березня 2021 року по 22 листопада 2021 року та 14535 гривень 52 копійки інфляційних втрат за період з 25березня 2021 року по 22 листопада 2021 року, а всього 305227 (триста п`ять тисяч двісті двадцять сім) гривень 71 копійку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3051 (три тисячі п`ятдесят одну) гривню 96 копійоксудового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 23 листопада 2018 року органом 8032, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 17 березня 2006 року Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: С.В. Козачук