П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/18231/21

Провадження № 22-ц/4815/298/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

апелянт, заявник, скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

в особі філії рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Рівненського міського відділу

державної виконавчої служби Західного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів) Худов Андрій Валерійович

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області 02 листопада 2021 року у складі судді Галінської В. В., постановлену в м. Рівне, повний текст ухвали складено 03 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Худова Андрія Валерійович (заінтересована особа ПАТ «Державний ощадний банку України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 жовтня 2021 року скаргу задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про відкладення проведення виконавчих дій від 27.08.2021, винесену державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Худовим А. В..

06 жовтня 2021року заявником ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення в цій справі, яким стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на її користь понесені нею судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) в сумі 3 000,00 грн..

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області 02 листопада 2021 року вказана заява задоволена частково. Стягнуто з Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00грн.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч. 5 ст. 137 ЦПК України, яка передбачає можливість суду зменшити розмір витрат на правничу допомогу та обґрунтована тим, що скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкладення проведення виконавчих дій від 27.08.2021 року підписана нею власноруч, а не її представником адвокатом Губарем В. Є., і будь-які докази того, що дана скарга складена адвокатом, і що саме ним здійснено формування доказової бази, групування доказів, додатку до скарги у матеріалах справи відсутні, а тому необґрунтованим є віднесення до складу судових витрат роботу адвоката щодо написання цієї скарги та включення її до акту виконаних робіт.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, упередженою, постановленою за невідповідності фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що

оскільки її скарга на постанову державного виконавця про відкладення проведення виконавчих дій від 27.08.2021 року підписана нею самою, а не її представником адвокатом Губарем В. Є., то це свідчить про відсутність підстав для включення таких послуг до акту виконаних робіт від 04.10.2021 року та, відповідно, стягнення витрат на правничу допомогу в цій частині. Доводить, що на виконання вимог закону та на підтвердження фактично понесених судових витрат нею було подано до суду договір про надання правничої допомоги від 02.09.2021 року, укладений між нею та адвокатським бюро Губара Володимира, акт виконаних робіт від 04.10.2021 року та дублікат квитанції про оплату 3 000,00 грн.. Доводить, що ці докази є належним підтвердженням понесених нею витрат в сумі 3000,00 грн, і саме така сума повинна бути стягнута з відповідача на її користь. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що спір виник внаслідок неправильних дій виконавчої служби, що дає суду право покласти на неї витрати повністю. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про стягнення на її користь із відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою т просить залишити її без зміни, а апеляційну каргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судом встановлено, що 02.09.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро Губара Володимира укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого Клієнт (яким є ОСОБА_1 ) в порядку та на умовах, визначених договором, доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання з ведення цивільної справи за скаргою Клієнта на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) від 27.08.2021 про відкладення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 63402654.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу заявником додано: Договір про надання правничої допомоги від 02.09.2021 року, укладений між нею та адвокатським бюро Губара Володимира, Акт виконаних робіт від 04.10.2021 року та дублікат квитанції про оплату 3 000,00 грн..

За умовами п.1.2 та 2.1 вказаного договору безпосереднє ведення справи від імені бюро здійснює адвокат Губар В. Є., попередня вартість професійної правничої допомоги за договором складає 3 000 грн., яку сторони вправі змінити в залежності від її обсягу шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

Як вбачається із п.1.1 копії Акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 02.09.2021 року адвокатом Губарем В. Є. надано такі види правової допомоги: складання скарги від 02.09.2021 року на постанову державного виконавця відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) від 27.08.2021 року про відкладення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 63402654, формування доказової бази, групування доказів, додатку до скарги, їх роздруківка, на що адвокатом витрачено 2 години робочого часу вартістю 2 000,00 гривень.

У п. 1.2 Акту виконаних робіт вартість представництва інтересів Клієнта у Рівненському міському суді Рівненської області на стадії розгляду справи по суті у судовому засіданні 01.10.2021 року становить 1 000,00 гривень.

С сплатила повну суму витрат у якості правничої допомоги, що підтверджується із копією квитанції АТ КБ Приватбанк» №0.0..1 від 04.10.2021 року, призначення платежу: оплата правничої допомоги у справі №569/18231/21 на підставі акту від 04.10.2021 року виконання робіт згідно договору про надання правничої допомоги від 02.09.2021 року.

Отже належними і достовірними доказами у справі доведено, що заявниця ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн..

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що часткове задоволення місцевим судом вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн. є обґрунтованим.

Так, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 13.10.2021 року подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та клопотання щодо зменшення розміру цих витрат, де державний виконавець просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що розрахунок витрат на правничу допомогу є некоректним, завищеним та спрямованим на отримання особистої вигоди у формі гонорару.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкладення проведення виконавчих дій від 27.08.2021 року підписана особисто скаржницею, а не її представником адвокатом Губарем В. Є.., а серед поданих до неї доказів міститься лише копія постанови про відкладення проведення виконавчих дій.

Тобто, належні і достовірні докази на підтвердження того, що скарга складена адвокатом Губарем В. Є., що саме ним здійснено формування доказової бази, групування доказів, додатку до скарги у матеріалах справи відсутні, що , в свою чергу, унеможливлює стягнення цих витрат в сумі 2 000,00 грн. з відповідача. Таких доказів не долучено і до апеляційної скарги, а тому відповідні посилання апелянта судом відхиляються.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.