Дата документу 25.05.2022 Справа № 333/4073/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/4073/19Головуючий у 1-й інстанції Дмитрієва М.М. Повний текст рішення складено 02.08.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/155/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступними способами:

1) визначити днями побачень матері з донькою - 4 рази на місяць другий та четвертий тиждень місяця з 10 години 00 хвилин суботи до 19 години 00 хвилин неділі за місцем мешкання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів; визначити спільний відпочинок матері з донькою 20 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів, до моря;

2) визначити спільний відпочинок матері з донькою по 4 дні у періоди весняних, осінніх та зимових канікул під час навчального року за місцем мешкання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів;

3) визначити спільний відпочинок матері з донькою на зимові свята, а саме кожний другий новий рік та кожне друге Різдво;

4) визначити спільний відпочинок матері з донькою в день народження доньки за місцем мешкання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів;

5) зобов`язати відповідача завчасно, та не пізніше одного тижня з моменту настання події, інформувати позивача про зміну дитиною навчального закладу, номеру телефону, а також місця проживання.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку 2017 року відповідач ОСОБА_1 забрав доньку, після чого не повертає її позивачу та не дозволяє зустрічатися, через що вона була вимушена звернутися до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, із заявою про встановлення порядку побачень із дитиною, на підставі чого було затверджено графік, який відповідач добровільно не виконує.

Намагання позивача шляхом добровільного врегулювати спору не надали бажаного результату, оскільки при спробі налагодити відносини із донькою, відповідач чинить опір позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дмитрієву М.М. (а.с. 7).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року (а.с. 148-151) позовну заяву ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано батька ОСОБА_1 та матір ОСОБА_2 протягом трьох місяців з дня набрання рішення законної сили провести роботу з психологами та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом цього трьохмісячного періоду побачення дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 проводити у присутності психолога у час та дні, визначені психологом для консультацій.

Визначено наступний порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- чотири рази на місяць щосуботи з 10 години до 19 години за місцем мешкання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів;

- спільний відпочинок матері ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 15 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів, до моря без присутності відповідача ОСОБА_1 ;

- зустрічі матері ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 в день народження доньки протягом трьох годин за домовленістю між батьками з правом відвідування культурних та розважальних закладів без присутності відповідача ОСОБА_1 ;

- визначено спільний відпочинок матері ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 кожний другий новий рік.

Зобов`язано ОСОБА_1 завчасно, не пізніше одного тижня з моменту настання події, повідомляти ОСОБА_2 про зміну дитиною місця проживання, місця навчання та номеру телефону доньки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 154-159) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 163).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 вересня 2021 року (а.с. 170), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 171), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 09 лютого 2022 року (а.с. 187), не відбувся та був відкладений у порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про його відкладення у зв`язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні (а.с. 184), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпусток судді-доповідача (а.с. 192-193).

При цьому, у даному судовому засіданні апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України відповідачу ОСОБА_1 було роз`яснено його право забезпечити (не забезпечити) явку у наступне судове засідання у цій справі дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою підтвердження незмінності думки останньої, яка вже з`ясовувалась судом першої інстанції у цій справі, а також наслідки: в разі незабезпечення такової апеляційний суд буде розглядати дану справу за наявними у цій справі матеріалами та доказами.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 189-191) всі учасники цієї справи, окрім представника третьої особи - органу опіки та піклування - Мельник Н.Г. (а.с.194), не з`явились, про причини своєї неявки та причини неявки свої представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду станом на час її розгляду апеляційним судом не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника третьої особи - органу опіки та піклування - Мельник Н.Г. (а.с.194), за наявними у цій справі матеріалами та доказами.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи - органу опіки та піклування - Мельник Н.Г., яка на запитання апеляційного суду у тому числі зазначала, що думка дитини органом опіки та піклування та судом першої інстанції у цій справі з`ясовувалась, але дитина «повторює» слова батька, дитина знаходиться під впливом батька, який перешкоджає у спілкуванні дитини із матір`ю, думка дитини у даному випадку суперечить інтересам самої дитини, оскільки дитині (дівчинці) спілкування із матір`ю потрібно для нормального гармонійного розвитку, суд першої інстанції визначив спілкування дитини із матір`ю оскаржуваємим рішенням з урахуванням висновку органу опіки та піклування, правильно зобов`язавши батьків протягом трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили провести роботу з психологами та дитиною для встановлення контакту дитини із матір`ю, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_2 частково у цій справі, керувався ст.ст. 24, 105, 112, 114-115 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 223, 247, 265, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього лише в частині його задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції першої інстанції було правильно встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_4 (свідоцтво про народження, копія а.с. 4).

Згідно із відповіддю КЗ «Запорізький обласний центр соціально - психологічної допомоги» ЗОР від 11 січня 2018 року (а.с. 37-39), за період з 18 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року у центрі відбулося п`ять зустрічей із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка під час діагностичного обстеження була активна, відкрита та захопливо спілкувалася. При спробі встановлення відношення дитини до матері, дитина вказаної теми уникала. На малюнках матір ніколи не зображувала. Під час зустрічей дитина демонструвала бажання бути ближче до батька.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16 січня 2018 року № 12 (а.с. 5), ОСОБА_4 встановлені побачення із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну п`ятницю о 16 годині 00 хвилин до 17 години 00 хвили, або в будь - який інший день та час за домовленістю між батьками. Зазначено, що побачення із дитиною потрібно проводити у присутності батька.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 25 лютого 2019 року № 122 (а.с. 6), ОСОБА_4 встановлені побачення із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну п`ятницю о 16 годині 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, або в будь - який інший день та час за домовленістю між батьками. Зазначено, що побачення із дитиною потрібно проводити у присутності батька.

Згідно із довідкою Запорізької гімназії № 11 Запорізької міської ради Запорізької області від 26 квітня 2019 року (а.с. 40), ОСОБА_3 навчається у закладі третій рік, до школи дитину привозить батько, дитина навчається на достатньому та середньому рівні. До уроків готується, проте не систематично. Інколи домашні завдання не виконує. Коли дівчина бачить матір, то тікає та ховається у класі. На контакт із матір`ю не іде.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2019 року місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом із батьком ОСОБА_1

09 липня 2021 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району надано висновок (а.с. 144), в якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити ОСОБА_2 побачення з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним порядком: беручи до уваги той факт, що мати з донькою не спілкуються тривалий час, з метою налагодження контакту зобов`язати батьків протягом трьох місяців провести роботу з психологами та дитиною. Протягом цього періоду побачення дитини з матір`ю проводити в присутності психолога у час та дні, визначені психологом для консультацій; після проходження роботи з психологом - 4 рази на місяць щосуботи з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин за місцем мешкання позивача з правом відвідування культурних та розважальних закладів без присутності відповідача; визначити спільний відпочинок матері з донькою 10 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів, до моря без присутності відповідача; визначити зустріч матері з донькою в день народження доньки протягом двох годин за домовленістю між батьками з правом відвідування культурних та розважальних закладів; в будь-який інший час проводити зустрічі матері з дитиною за домовленістю між батьками з урахуванням думки дитини.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 (протокол судового засідання від 16.03.2020 року, а.с. 76-81) показала, що є матір`ю відповідача. Вони проживають разом із онукою ОСОБА_4 . У спілкуванні позивача із донькою вони не перешкоджають, вона приходить до них один раз у три-чотири тижні. Проте дитина спілкуватися із матір`ю не бажає, ховається від неї.

В силу вимог ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою … з питань, що стосуються її особисто… Дитина, яка може висловити думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками …спору щодо її виховання …

На виконання вимог ст. 171 СК України судом першої інстанції у цій справі з`ясовувалась думка дитини.

Так, в оскаржуваному рішенні прямо зазначено, що «…Допитана у судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 показала, що приблизно з семи років мешкає з батьком, з матір`ю не спілкується близько чотирьох років, оскільки вона її ображала, бажання спілкуватися немає. Пам`ятає, що у 2017 році вони з матір`ю їздили відпочивати на море до м. Бердянськ, проте їхати вона не хотіла. Спілкується із своєю бабусею по матері, яка приходить до них у гості приблизно щотижня. Вони разом гуляють, а коли погода погана, то перебувають у будинку. Якщо б їй запропонували намалювати батька та матір, то для малювання батька використовувала б червоний колір, бо він піклується про неї, а для матері - чорний, коричневий та синій. Вона відвідує школу та гурток із танців…» (протокол судового засідання від 27.04.2021 року, а.с. 131-132, диск із звукозаписом судового засідання наявний у матеріалах цієї справи).

Проте, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ст. 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати… та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

За змістом ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. ст. 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відтак, чинним законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини.

Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьками прав щодо виховання дитини та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

За змістом ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції представником органу опіки та піклування було надано висновок (а.с. 144).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити таке.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №520/1890/16-ц).

Так, в ході розгляду даної цивільної справи, судом першої інстанції як із пояснень сторін, так і з матеріалів справи, встановлено, що станом на даний час між позивачем та відповідачем існують напружені стосунки.

В той же час, в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач активно і стабільно виявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із донькою.

Доказів негативної характеристики особи позивача суду першої інстанції не було надано.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування матір`ю з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом першої інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави дійти висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Відтак, збалансовуючи найвищі інтереси дитини з врахуванням її права на спілкування та виховання не тільки з боку батька, а й з боку матері, з її правом на участь у вихованні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим та відповідає якнайкращим інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи їх, не порушує та не обмежує розумного й справедливого балансу між інтересами дитини та інтересами матері, пов`язаними з реалізацією її не тільки права, а й обов`язку, на виховання дитини, зважаючи на вік і стать дитини.

В той же час, з огляду на встановлені в ході судового розгляду судом першої інстанції обставини, насамперед вік дитини та її психологічний та емоційний стан, тривале неспілкування із матір`ю, суд першої інстанції правильно вважав за доцільне перші три місяці встановити роботу батьків та дитини із психологом.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача завчасно, та не пізніше одного тижня з моменту настання події, інформувати позивача про зміну дитиною навчального закладу, номеру телефону, а також місця проживання, судом першої інстанції також правильно зазначено, що в матеріалах справи міститься інформація стосовно місця проживання та місця навчання дитини, а тому задоволення позову у цій частині забезпечить право позивача на інформацію про порядок виховання та утримання дитини, яке відповідно має мати дитини.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, шляхом визначення порядку спілкування дитини, викладеному у висновку органу опіки та піклування.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст. 7 ч. 8 СК України).

За змістом ст. 151 ч. 3 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

В силу вимог ст. 171 ч. 3 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду у цій справі належних, допустимих доказів того, що встановлений оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справі порядок участі матері у вихованні дочки, спілкування з останньою суперечить якнайкращим інтересам цієї дочки чи порушує права відповідача, як батька.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що у подальшому батьки дитини не позбавлені права окремо від цієї справи у позасудовому чи судовому порядку вирішувати питання про зміну порядку участі матері у вихованні доньки та спілкування з нею в разі відпадіння чи зміни обставин, які були підставою для ухвалення судом оскаржуваного рішення у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.05.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Подліянова Г.С.