Єдиний унікальний номер: 448/1585/21
Провадження № 2/448/131/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16.05.2022 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

до

відповідача Мостиської районної адміністрації - правонаступник Яворівська районна державна адміністрація Львівської області (місцезнаходження: вул. І.Франка,8, м.Яворів, Львівської області, індекс: 81000),

вимоги позивача: про стягнення різниці в заробітку за час проведення виплат та суми компенсації, індексації по заробітній платі

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивачка 08.12.2021 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 21.07.2021 року Львівським окружним адміністративним судом стягнуто із відповідача Мостиської районної державної адміністрації, правонаступником якого є Яворівська районна державна адміністрація, середній заробіток за час виконання нижче оплачуваної роботи та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48 587,44 грн. за період роботи з 07.11.2016 року по дату ухвалення рішення 30.06.2017 року.

2. Вказує, що даним судовим рішенням доведено, що за період роботи в Мостиській райдержадміністрації з 01.05.2016 їй було незаконно присвоєно 9 ранг державного службовця, що в подальшому вплинув на розмір заробітної плати. Вказує, що з 01.07.2017 по 31.12.2019 (по дату звільнення) частково затримані виплати надбавки за ранг становлять 6000 грн. Зазначає, що Львівським окружним адміністративним судом враховані докази частково, із врахування висновків Верховного Суду по даній справі, лише в частині стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року в загальній сумі 48587,44 грн. Інші суми судом не враховувались, оскільки, виходили за межі предмету спору по даній справі. Заборгованість в сумі 48587,44 грн. була стягнута відповідно до розрахунку заборгованості, дана сума була перерахована їй відповідачем 24.09.2021 без проведення індексації. Станом на 01.12.2021 року сума індексації по заробітній платі становить 28440,06 грн. згідно розрахунку заборгованості за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення судом першої рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року з врахуванням індексу інфляції.

3. Посилається на те, що оскільки, станом на 01.12.2021 року заборгованість відповідача становила в сумі 48587,44 грн. за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення рішення 30 червня 2017 року та різниця в заробітку за час проведення виплат по нижчому рангу становила і сумі 6000 грн., вимушена звернутися до суду. Зазначає, що розмір та період заборгованості підтверджується рішенням Львівського окружного суду від 21 липня 2021 року.

4. Крім того, позивачка до позовної заяви долучила розрахунок заборгованості за період з 07.11.2016 по дату ухвалення рішення 30.06.2017 з урахуванням індексу інфляції, який становить 34 440,06 грн. Згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача 34 340,06 грн. заборгованості, з яких різниця заробітку за час проведення виплат по нижчому ранку за період з 01.07.2017 по 21.12.2019 становить - 6000,00 грн. та не нарахована невиплачена індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі, яка розрахована до індексу споживчих цін на споживчі товари і тарифів на послуги становить - 28 440,06 грн., вказує період з листопада 2016 по жовтень 2021, зазначивши, станом на 01.12.2021.

5. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти стягнення вказаної заборгованості, посилаючись на те, що її нарахування позивачкою є незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування відзиву покликається на те, що, 21 липня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд вирішив позов ОСОБА_1 до Мостиської районної державної адміністрації, голови Мостиської районної державної адміністрації Буняка Степана Остаповича, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання незаконним дій, розпорядження, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково. Стягнути з Мостиської районної державної адміністрації Львівської області на користь позивачки різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року в загальній сумі 48587,44 з яких: 1837,44 грн. різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та 46750,00 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу. В іншій частині позову відмовити.

6. Посилається на мотиви Верховного Суду в частині скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

7. «У цій справі розпорядженням Мостиської РДА від 07 листопада 2016 року № 174/01-05 позивачку було з 07 листопада 2016 року незаконно переведено на іншу (нижчу) посаду, а розпорядженням Мостиської РДА від 10 квітня 2017 року №60/01-058 позивачку було незаконно звільнено.

8. Виходячи з положень статті 235 КЗпП України, за наслідками вирішення спору щодо проходження публічної служби на користь позивачки підлягала стягненню різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 07 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2017 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року.

9. Проте, усупереч вимог статті 235 КЗпП України, питання про стягнення з відповідача-1 на користь позивачки різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 07 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року суди попередніх інстанцій не вирішили».

10. «Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати позивачки, суди попередніх інстанцій керувалися довідкою Мостиської РДА від 16 травня 2017 року № 02-19/1091, у якій відсутні відомості про складові нарахованої заробітної плати позивачки та фактично відпрацьовані дні.

11. З урахуванням викладеного вказана довідка не містила інформації, необхідної для обчислення середньої заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи чи середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

12. Ураховуючи, що під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами попередніх інстанцій не досліджено істотних для правильного вирішення цієї справи обставини, а Львівським окружним адміністративним суд у межах своєї компетенції не може цього виправити, а також ураховуючи, що питання про стягнення з відповідача-1 на користь позивачки різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 07 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року суди попередніх інстанцій взагалі не вирішували, то рішення судів попередніх інстанцій у цій частині підлягають скасуванню з направлення справи на новий судовий розгляд».

13. Вказує, що Львівським окружним адміністративним судом частково враховуються пояснення позивачки, а саме із врахуванням висновків Верховного Суду в частині, що виходячи з положень статті 235 КЗпП України, за наслідками вирішення спору щодо проходження публічної служби на користь позивачки підлягала стягненню різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 07 листопада 2016 року по 10 квітня 2017 року та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 квітня 2017 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року.

14. Крім того, у поданих суду додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2022, яке набрало законної сили, виконано відповідачем у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. Позиція учасників справи.

15. Позивача в судове засідання 16.05.2022 не з`явився, подала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує повністю.

16. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку із воєнним станом на території України, вказав, що просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

17. Ухвалою суду від 13.12.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

18. Ухвалою суду від 10.02.202 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін.

19. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

20. Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

21. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом.

22. Із змісту рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 встановлено, що позивачка ОСОБА_1 подала позов до Мостиської районної державної адміністрації, голови Мостиської районної державної адміністрації Буняка Степана Остаповича, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, звертаючись до суду просила:

- визнати незаконними дії відповідача щодо виявлених порушень чинного законодавства, переведення на нижчу посаду без згоди позивача, затримку у видачі трудової книжки, примус до роботи;

- визнати незаконним розпорядження голови Мостиської райдержадміністрації № 174/01-05 від 07.11.2016 року Про призначення її в порядку переведення з 07.11.2016 року на посаду спеціаліста відділу економічного розвитку і торгівлі Мостиської райдержадміністрації;

- відновити посаду головного спеціаліста відділу економічного розвитку і торгівлі Мостиської райдержадміністрації з 07.11.2016 року;

- анулювати запис в трудовій книжці позивача про перевід на посаду спеціаліста відділу економічного розвитку і торгівлі Мостиської райдержадміністрації, який зроблено на основі розпорядження за № 174/01-05 від 07.11.2016 року. Привести трудову книжку у відповідність до записів у особовій справі;

- зобов`язати відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки позивача про звільнення її з посади головного спеціаліста з питань державних закупівель та торгівлі відділу економічного розвитку і торгівлі за п. 3 ст. 38 КЗпП України та остаточний розрахунок у терміни, передбачені ст. 116 КЗпП України;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.01.2017 року по дату фактичного звільнення. На підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України здійснити повний розрахунок з виплати вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України;

- стягнути з відповідача на користь позивача відповідне відшкодування в рахунок компенсації моральної шкоди;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем за надану правову допомогу;

- судові витрати по справі (оплата державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи) покласти на відповідача.

23. 30.06.2017 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Мостиської районної державної адміністрації Львівської області №174/01-05 від 07.11.2016 року Про призначення позивачки.

- Визнано протиправним та скасовано розпорядження Мостиської районної державної адміністрації Львівської області №42/01-07 від 10.03.2017 року Про накладення дисциплінарного стягнення на позивачку .

- Визнано протиправним та скасовано розпорядження Мостиської районної державної адміністрації Львівської області № 60/01-05 від 10.04.2017 року Про звільнення позивачки.

- Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань державних закупівель та торгівлі відділу економічного розвитку та торгівлі райдержадміністрації з 11.04.2017 року.

- Зобов`язано Мостиську районну державну адміністрацію Львівської області розглянути заяви позивачки від 03.01.2017 року та 17.01.2017 року про звільнення та прийняти щодо них рішення в порядку, встановленому чинним законодавством.

- Стягнено з Мостиської районної державної адміністрації Львівської області на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 10519 грн. 97 коп., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

24. 09.10.2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відповідний пункт резолютивної частини викладений у такій редакції: стягнути з Мостиської РДА на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 22230,88 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

25. 18.02.2021 року постановою Верховного Суду, касаційні скарги ОСОБА_1 та Мостиської районної державної адміністрації Львівської області задоволено частково.

26. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року змінити, виклавши пункт 5 її резолютивної частини в такій редакції: Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань державних закупівель та торгівлі Відділу економічного розвитку та торгівлі Мостиської районної державної адміністрації Львівської області з 07 листопада 2016 року . Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року в частині стягнення з Мостиської районної державної адміністрації Львівської області на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд.

27. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2021, суд постановив позов ОСОБА_1 до Мостиської районної державної адміністрації, голови Мостиської районної державної адміністрації Буняка Степана Остаповича, Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання незаконним дій, розпорядження, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

28. Стягнути з Мостиської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року в загальній сумі 48587,44 з яких 1837,44 грн. різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та 46750,00 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу. В іншій частині позову відмовити.

29. Вказане судові рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 набрало законної сили, відтак такі обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

30. Із копії даного рішення, долученого позивачкою, також встановлено, що вказане рішення набрало законної сили 30.08.2021.

31. Дане рішення виконано відповідачем у повному обсязі, зокрема згідно долучених платіжних доручень від 15.09.2021 №282, 283,284, встановлено, що на рахунок позивачки перераховано загальну суму 48 587,44 грн. Дану обставину підтвердила сама позивачка, проте, вказала дату проведення розрахунку з нею 24.09.2021.

32. До позовної заяви позивачка долучила розрахунок заборгованості за період з 07.11.2016 по дату ухвалення рішення 30.06.2017 з урахуванням індексу інфляції, який становить 34 440,06 грн. Проте, згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача 34 340,06 грн. заборгованості, з яких різниця заробітку за час проведення виплат по нижчому ранку за період з 01.07.2017 по 21.12.2019 становить - 6000,00 грн. та не нарахована невиплачена індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі, яка розрахована до індексу споживчих цін на споживчі товари і тарифів на послуги становить - 28 440,06 грн., вказує період з листопада 2016 по жовтень 2021, зазначивши, станом на 01.12.2021.

33. Крім того, позивачкою долучено до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості по стягненню заробітку за час вимушеного прогулу, різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, часткового затримання виплати надбавки за ранг, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

34. Однак, даний розрахунок від 03.06.2021 адресований Львівському окружному адміністративному суду, а тому в силу вимог ст. 77 ЦПК України, яка визначає поняття належності доказів, Суд даний доказ не бере до розгляду, оскільки він не стосується предмета доказування.

35. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю виходячи з наступного.

V. Зміст спірних правовідносин, норми права, які застосував Суд, та мотиви їх застосування.

36. Судом встановлено, що заявлений спір відноситься до трудового спору та підлягає врегулюванню згідно до приписів КЗпП України та норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці», Порядок нарахування та компенсації регулює Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати , затверджений Постановою КМУ 21.02.2001 року № 159.

37. Відповідно до ст. 21 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

38. Згідно зі статтею 94 КЗпП України та статтею 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. За змістом частини шостої статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

39. Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

40. Згідно із частиною першою статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

41. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

42. Крім того, у Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

43. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

44. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

45. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

46. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

47. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

48. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

49. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

50. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

51. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

52. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

53. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

54. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

55. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

56. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

57. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

58. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

VI. Висновки Суду.

59. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення різниці в заробітку за час проведення виплат, позивачка посилається на те, що судовим рішенням доведено, що за період роботи в Мостиській райдержадміністрації з 01.05.2016 їй було незаконно присвоєно 9 ранг державного службовця, що в подальшому вплинув на розмір заробітної плати. Вказує, що з 01.07.2017 по 31.12.2019 (по дату її звільнення) частково затримані виплати надбавки за ранг становлять 6000 грн.

60. Проте, рішенням Львівського окружного суду від 21.07.2021 постановлено стягнути з відповідача на її користь різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2016 року по дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на службі - 30 червня 2017 року в загальній сумі 48587,44 грн. з яких 1837,44 грн. різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а тому її вимога про стягнення такої різниці за період з 07.11.2016 по 30.06.2017 є вирішеною в межах заявлених позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили 30.08.2021.

61. Щодо стягнення різниці заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи за період з 01.07.2017 по 31.12.2019, яку просить позивачка, то всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, позивачкою не долучено відомостей про нарахування відповідачем їй заробітку в зв`язку з перебуванням з ним у даний період в трудових відносинах, не надано доказів на підтвердження неналежного нарахування відповідачем їй виплат по нижчому рангу за вказаний період.

62. Згідно уточнених позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідача 28 440,06 грн. заборгованості не нарахованої та невиплаченої індексації заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі - 28 440,06 грн., вказує період з листопада 2016 по жовтень 2021, зазначивши, станом на 01.12.2021, що свідчить про наявність розбіжностей у посиланнях самої позивачки. Розрахунок визначеної позивачкою суми заборгованості за період який вона просить з листопада 2016 по жовтень 2021 - відсутній.

63. Крім того, заявляючи вимогу про стягнення суми компенсації, індексації по заробітній платі, позивачка посилається на те, що заборгованість в сумі 48587,44 грн. була перерахована їй відповідачем 24.09.2021 без проведення індексації.

64. Судом встановлено, що рішення про стягнення в її користь заборгованості 48 587, 44 грн. набрало законної сили 30.08.2021. Дане рішення виконано відповідачем у повному обсязі згідно долучених платіжних доручень від 15.09.2021 №282, 283,284, встановлено, що на рахунок позивачки перераховано загальну суму 48 587,44 грн. Однак, позивачка вказала дату проведення розрахунку з нею 24.09.2021, розрахунку зазначеної заборгованості за вказаний нею період суду не надала.

65. Крім того, як на підставу своїх вимог, які вона просить задовольнити, зокрема, стягнути в її користь заборгованості, а саме: різницю заробітку за час проведення виплат по нижчому рангу та ненараховану невиплачену індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, позивачкою у позовній заяві зазначено перелік нормативно правових актів України, зокрема: стаття 2, 33, 34 ЗУ «Про оплату праці України», стаття 233 КЗпП України, стаття 1, 3, 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» без зазначення підстав їх застосування.

66. Матеріали справи не містять наявних обставин, а позивачем не долучені докази, які б дали право визнати доведеними позовні вимоги позивачки.

67. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

68. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, позивачка звернулася за захистом своїх трудових прав, керуючись нормами трудового законодавства та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, Суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

69. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

VII. Судові витрати.

70. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що при звернені до суду позивачка була звільнена від судового збору, та враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат.

З цих підстав та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мостиської районної адміністрації - правонаступник Яворівська районна державна адміністрація Львівської області про стягнення різниці в заробітку за час проведення виплат та суми компенсації, індексації по заробітній платі - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2022.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Мостиська районна адміністрація - правонаступник Яворівська районна державна адміністрація Львівської області (місцезнаходження: вул. І.Франка,8, м.Яворів, Львівської області, індекс: 81000).

Суддя С.І.Гіряк

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк