Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5949/21 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 76 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/5949/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» про зобов`язання видачі трудової книжки, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» надати оригінал трудової книжки, зобов`язати відповідача поновити його на роботі до дня фактичного звільнення та зробити відповідний запис у трудовій книжці, стягнути 4975,46 грн., оплативши окремо обов`язкові платежі та збори, стягнути 829 920,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплативши окремо обов`язкові платежі та збори.

В обґрунтування позову зазначив, що з 15.02.2010 року він працював в державному підприємстві «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві». Був звільнений із роботи за угодою сторін на підставі наказу №35-к від 30.03.2012 року. В день звільнення йому не видано трудову книжку у зв`язку з відсутністю на роботі начальника відділу кадрів. За наслідком неодноразових звернень до роботодавця з питання повернення трудової книжки листом підприємства від 29.09.2017 року його повідомлено про те, що трудова книжка була направлена на адресу проживання особи. Позивач зауважує, що отримана трудова книжка була новою, не містила жодних записів, станом на день звернення із позовом оригінал не повернуто. Крім того, в день звільнення з позивачем не проведено повний розрахунок. Заборгованість з виплати заробітної плати становить 4975,46 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» видати наказ, у якому визначити датою звільнення ОСОБА_1 дату видачі йому трудової книжки ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 4975,46 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2012 року по 05.12.2016 року в сумі 50 000,00 грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві», просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність вини ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» у затримці видачі трудової книжки та на фактичне направлення на адресу проживання позивача оригіналу трудової книжки згідно поданої ним заяви про таке направлення. Так, у заяві позивача від 17.10.2016 року за № 105, яка надійшла на адресу інституту, заявник просив направити трудову книжку за адресою його проживання. На виконання даної заяви 19.10.2016 року трудова книжка була направлена позивачу. Згідно поштового повідомлення кореспонденція вручена 05.12.2016 року. Наголошує, що згідно бухгалтерського обліку станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати була відсутня.

ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» до апеляційного суду не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою за власний рахунок представника відповідача ОСОБА_2 . Зазначене клопотання колегією суддів відхилене, зважаючи на те, що це повторна неявка представників відповідача ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) у судове засідання апеляційного суду, а також ураховуючи ту обставину, що юридична особа в цілому спроможна забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

ОСОБА_1 в апеляційному суді проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві та рішенні суду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював в ДП «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» з 15.02.2010 року та на підставі наказу від 30.03.2012 року № 35-к був звільнений за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У день звільнення позивачу трудова книжка не видана.

Заявами від 04.06.2013 року, 12.09.2016 року, 20.10.2017 року, 22.03.2018 року, направленими на адресу підприємства, позивач просив видати трудову книжку.

Матеріалами справи підтверджується, що на заяву ОСОБА_1 №105 від 17.10.2016 року відповідачем 19.10.2016 року позивачу було відправлено цінним листом з описом вкладення трудову книжку ОСОБА_1 за адресою його проживання: АДРЕСА_1 . Дата отримання, яка зазначена в рекомендованому повідомленні 05.12.2016 року.

У заяві на адресу відповідача від 20.10.2017 позивач визнає, що отримав трудову книжку, проте зазначає, що отримав нову трудову книжку, а не його з початку трудової діяльності.

Водночас, матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата заповнення трудової книжки -3 квітня 1995 року, яка містить, зокрема, записи №17-20 про роботу у відповідача (а.с.8-9).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про отримання позивачем трудової книжки ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим суд зобов`язав Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» видати наказ, у якому визначити датою звільнення ОСОБА_1 дату видачі йому трудової книжки ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Так, відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Цей строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку.

Зокрема, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Початок перебігу місячного строку звернення до суду у даному спорі для працівника повинен починатися з дня видачі працівнику трудової книжки.

З огляду на те, що трудова книжка відповідачем надіслана на адресу, вказану позивачем, та отримана ним 05.12.2016 року, позивач звернувся до суду з позовом у травні 2021 року, а тому, передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду позивачем було пропущено, оскільки початок перебігу місячного строк звернення до суду у даному спорі для працівника повинен починатися з дня видачі працівнику трудової книжки.

Підстав для поновлення зазначеного строку не встановленою.

Пропуск без поважних причин строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Враховуючи, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у цій частині, у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у цій частині.

Не підлягає також до задоволення похідна вимога про стягнення з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2012 року по 05.12.2016 року в сумі 50 000,00 грн.

Разом з тим, звертаючись до суду, позивач вказав, що під час звільнення з ним не було проведено повний розрахунок, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 4975,46 грн.

Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Вимоги позивача у частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обгрунтованими, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, у відповідності до розрахункового листа за березень 2012 року борг підприємства на кінець місяця перед ОСОБА_1 склав 23 975,46 грн.(а.с.11), натомість позивач за наданим йому правом в контексті диспозитивності цивільного процесу, пред`явив позов про стягнення 4975,46 грн. невиплаченої заробітної плати.

Зазначену суму заборгованості по заробітній платі визнавав відповідач, що підтверджується його листом №12.06/19 від 17.06.2013 (а.с.16).

Доказів того, що відповідач проводив якісь виплати позивачу після звільнення його з роботи матеріали справи не містять.

А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній сплаті в сумі 4975,46 грн. є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок, а також те, що сума заборгованості у розмірі 4975,46 грн. є надуманою та була розрахована позивачем на власний розсуд, колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище та ще раз зауважує, що відповідачем була визнана заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем саме в розмірі 4975,46грн. станом на червень 2013 року (а.с.16) і відповідач не надав жодних бухгалтерських документів про те, що ця заборгованість була погашена, враховуючи те, що документи по нарахуванню та виплаті заробітної плати підлягають довготривалому зберіганню.

Отже, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів та аргументів апеляційної скарги у цій частині.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» видати наказ, у якому визначити датою звільнення ОСОБА_1 дату видачі йому трудової книжки 05.12.2016 року та стягнення з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2012 року по 05.12.2016 року в сумі 50 000,00 грн. та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в позові у цій частині.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4975,46грн. заборгованості із заробітної плати слід залишити без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2021 року в частині зобов`язання Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» видати наказ, у якому визначити датою звільнення ОСОБА_1 дату видачі йому трудової книжки 05.12.2016 року та стягнення з Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2012 року по 05.12.2016 року в сумі 50 000,00 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові у цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.01.2022.

Головуючий Судді