ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/277/20 Номер провадження 22-ц/814/229/22Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Гречки Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., повний текст рішення складено 13.10.2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив заборонити відповідачу використовувати для розміщення та утримання худоби, інших тварин та птахів господарську будівлю цегляного одноповерхового сараю-гаражу та розташовані впритул до нього саж-навіс (курник) відкритого типу і загородку, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , вздовж паркану із сусіднім домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 ліквідувати дерева яблуні та сливи, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ближче ніж на 4 метри до паркану із сусіднім домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову вказував, що на земельній ділянці відповідача ОСОБА_2 , який є його сусідом, розташований великий цегляний сарай-гараж, що знаходиться у кількох метрах від паркану домоволодіння позивача, та впритул до якого відповідач спорудив двоповерховий курник разом із загородкою, де розводить птицю у великих обсягах, що порушує вимоги Державних будівельних норм, що встановлено виконавчим комітетом Лубенської райради.

Також посилався на те, що на території домоволодіння відповідача впритул межі з подвір`ям позивача знаходилися дерева волоського горіха, яблуні та сливи, які посаджені з порушенням ДБН.

Відповідач не реагує на звернення позивача щодо усунення порушень. На вимогу виконавчого комітету Лубенської міської ради усунути порушення він також не реагує, лише спиляв горіх, та не усунув інші порушення.

Вказує, що його поведінка стосовно грубого порушення будівельних норм та правил щодо розміщення господарських будівель і споруд, які він використовує для вирощування птиці та худоби, насадження дерев завдає шкоду його законним інтересам і правам, що викликало у нього тривалі моральні страждання, які викликані тим, що він кілька років вимушений відчувати постійний сморід та шум з двору відповідача, ховатися від надокучливих комах, позбавлений можливості відчувати переваги і затишок приватного житлового сектору. Маючи поганий стан здоров`я та існуючи на мізерну пенсію, вимушений у судах відстоювати свої права, витрачати час та кошти, нервуватися. Його моральні страждання підсилюються тим, що від дій відповідача також страждає і його дружина. Розмір моральної шкоди оцінює у 10000,00 грн.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позовної вимоги №2 щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_2 ліквідувати дерева яблуні та сливи, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ближче ніж на 4 метри до паркану із сусіднім домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 .

Закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : ОСОБА_3 , виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, в частині позовної вимоги №2 щодо зобов`язання відповідача ОСОБА_2 ліквідувати дерева яблуні та сливи, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ближче ніж на 4 метри до паркану із сусіднім домоволодінням за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,- задоволено частково.

Заборонено відповідачу ОСОБА_2 господарську будівлю цегляного одноповерхового сараю-гаражу та розташовані впритул до нього саж-навіс(курник) відкритого типу і загородку, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вздовж паркану із сусіднім домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , - використовувати для розміщення та утримання худоби, інших тварин та птахів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, скасувати рішення у цій частині, ухваливши нове, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 10 000 грн., завдану діями відповідача, які полягають у грубому порушенні будівельних норм та правил в частині насадження дерев з порушенням цих норм, та в частині розміщення господарських будівель та споруд, які він використовував для утримання та вирощування великої кількості птиці.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Шестакова О.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.1970 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 29.08.1970 року (том 1 а.с. 9).

Позивач разом із дружиною ОСОБА_3 проживають у належному їй на праві власності за договором дарування від 13.11.2004 року житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 18.12.2019 р., складеним та підписаним головою та членами вуличного комітету АДРЕСА_2 , засвідченим печаткою Сектору по роботі з ОСН Лубенської міської ради Полтавської області (том 1 а.с. 12, 13-15).

Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0601 га із цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 669340 від 24.07.2007 року (том 1 а.с. 18-26).

Їх сусід, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2019 року (том 1 а.с. 32, 54-56).

Як вказує позивач, на території свого домоволодіння ОСОБА_2 побудував господарську будівлю - цегляний одноповерховий сарай-гараж та саж-навіс (курник) відкритого типу із загородкою, де він утримував домашню птицю. Вказані господарські будівлі розташовані від стін житлового будинку позивача на відстані 10,6 м.

Згідно листа виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №1-12/2405 від 29.08.2019 року, за зверненням ОСОБА_3 . відділом містобудування та архітектури проведено обстеження земельної ділянки на предмет порушень будівельних норм та чинного законодавства. У цьому листі зазначено, що відповідно до вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме: п.3.25 розділу «Садибна забудова» - «допустима відстань від житлового будинку та літньої кухні до господарських будівель для утримання худоби, інших тварин та птахів до 50м повинна складати 15м» наразі відстань становить - 10.6м. Також, відповідно до глави 17 «Добросусідство» статті 103 «Зміст добросусідства» Земельного кодексу України - «земельні ділянки використовуються відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо)», на земельній ділянці присутні неприємні запахи та затінення від існуючого горіха розташованого на суміжній ділянці. За результатами обстеження власнику будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надіслано листа з роз`ясненнями та вимогою усунути порушення, вчинені при розміщенні місць для утримання тварин та дерев, привести земельну ділянку у відповідність до вимог ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» та Земельного кодексу України (том 1 а.с. 29).

Відповідач заперечував вказані обставини, надавши суду першої інстанції Акти обстеження території домоволодіння від 10.02.2020 р., від 31.01.2020 р., від 01.08.2020 р., складені та підписані головою та членами вуличного комітету вулиць Кооперативна, Олександрівська (том 1 а.с. 57-61, 132-133).

За повідомленнями виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 25.11.2019 р. № 01-11/3094, а також від 17.06.2020 р. № 01-11/1605, комісією з вирішення земельних спорів роз`яснено, що оскільки власниками земельних ділянок є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вирішення спору, який виник між ними, не відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування (том 1 а.с. 134, 135).

За зверненнями ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу можливих протиправних дій ОСОБА_3 проводилася перевірка, що підтверджується наявними у справі документами Лубенського відділу поліції (том 1 а.с. 136-137).

При вирішенні спору суд першої інстанції, з урахуванням показів свідків, встановив, що відповідач ОСОБА_2 порушує Державні будівельні норми, оскільки утримував птицю у господарських будівлях-цегляному одноповерховому сараю-гаражу та сажу-навісі (курнику) відкритого типу із загородкою, що розташовані на території його домоволодіння на відстанях від житлового будинку позивача лише 10,6м.

З цих підстав місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме щодо заборони відповідачу ОСОБА_2 використовувати для розміщення та утримання худоби, інших тварин та птахів господарську будівлю цегляного одноповерхового сараю-гаражу та розташовані впритул до нього саж-навіс(курник) відкритого типу і загородку, які знаходяться з південно-західної частини земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вздовж паркану із сусіднім домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, пославшись на те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди, тому переглядається колегією суддів лише в оскаржуваній частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, відповідно, колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно положень ст. 23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи факт завдання моральної шкоди, позивач у позовній заяві послався на те, що поведінка відповідача стосовно грубого порушення ДБН щодо розміщення господарських будівель і споруд, які він використовує для вирощування птиці і худоби, насадження дерев з порушенням ДБН, завдає шкоду інтересам та правам позивача, що викликало у нього тривалі моральні страждання, які викликані тим, що він кілька років вимушений відчувати постійний сморід та шум з двору сусіда ОСОБА_2 , ховатися від надокучливих комах, позбавлений можливості відчувати переваги і затишок приватного житлового сектору.

Також позивач у позові вказував, що маючи поганий стан здоров`я та існуючи на мізерну пенсію вимушений у судах відстоювати свої права, витрачати час та кошти, нервуватися.

Його моральні страждання підсилюються тим, що від дій відповідача також страждає і його дружина.

Розмір моральної шкоди оцінює у 10000,00 грн.

Між тим, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що протиправними діями відповідача позивачу завдані моральні страждання.

Так, наявність у відповідача значного поголів`я домашньої птиці (як вказав позивач, кілька сотень), від яких відчувається сморід та розповсюджуються комахи, не підтверджено належними і допустимими доказами.

Надані позивачем фотокартки, на яких зображена домашня птиця, не підтверджують вказаних обставин, оскільки з них не можливо встановити, кому належать вказані будинки, подвір`я та птиця.

Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили наявність у відповідача курей у кількості 10-20 штук та відсутність смороду та шуму.

Згідно актів обстеження території домоволодіння від 10.02.2020 р. та від 01.08.2020 р., складених та підписаних головою та членами вуличного комітету вулиць Кооперативна, Олександрівська (том 1 а.с. 57-61, 132-133), станом на 10.02.2020 р. у господарстві ОСОБА_2 птиці немає, в кількості кількох сотень голів одночасно не було, сморід відсутній.

Станом на 01.08.2020 р. на території ОСОБА_2 є кури у кількості 15 шт., у дворі охайно, прибрано, сморід відсутній. Натомість, у дворі ОСОБА_3 виявлено близько трьох кубів гною на відстані 1,5 метра від належного їй житлового будинку, а також десять котів та три собаки.

Посилання позивача на тривалі страждання протягом кількох років також не підтверджені належними і допустимими доказами, враховуючи, зокрема ту обставину, що обстеження ділянки відповідача ОСОБА_2 за зверненням ОСОБА_3 проведено не пізніше 29.08.2021 року, яким датовано лист виконкому Лубенської міської ради за №1-12/2405 (а.с.29).

Під час проведення обстеження виконкомом прямо не встановлено наявність та кількість домашньої птиці, а міститься лише посилання на відповідний пункт ДБН щодо утримання тварин і птахів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди внаслідок дій відповідача, які виразилися у порушенні ним Державних будівельних норм, оскільки він утримував птицю у господарських будівлях-цегляному одноповерховому сараю-гаражу та сажу-навісі (курнику) відкритого типу із загородкою, що розташовані на території його домоволодіння на відстанях від житлового будинку позивача лише 10,6м.

Також позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Та обставина, що позивач є особою з інвалідністю та має певні захворювання, не свідчить про те, що інвалідність та вказані захворювання настали внаслідок дій відповідача, про які вказувалося вище.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, які в тому числі, полягали у грубому порушенні ДБН в частині насадження дерев, які на час подання позову та його розгляду продовжували існувати, а в подальшому ці порушення були усунуті відповідачем, та позивач відмовився від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача ліквідувати дерева яблуні і сливи.

Між тим, ці доводи позивача не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо завдання моральної шкоди внаслідок вказаних дій відповідача.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що діями відповідача, які виразилися у грубому порушенні ДБН в частині щодо розміщення господарських будівель і споруд, які він використовував для утримання та вирощування великої кількості птиці, йому завдано моральну шкоду, - не підтверджені належними і допустимими доказами, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається колегією суддів без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.01.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун