Провадження № 2/205/335/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Дерновського М.Є.,

представника прокуратури Дніпропетровської області Алексєєнка М.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного казначейства України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що з 08 лютого 2006 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. 25 вересня 2006 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 365 КК України та складено протокол про його затримання. 26 вересня 2006 року заступником начальника ОРП Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі були розглянуті матеріали службового розслідування та встановлено те, що відносно нього було порушено кримінальну справу та те, що він після виходу з лікарняного з 26 вересня 2006 року на службу не вийшов, тому керівництвом видано наказ про його звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни). 04 жовтня 2006 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська щодо нього було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст.129 і ч. 1 ст. 263 КК України та винесено постанову про закриття кримінальної справи за ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 6 КПК України. 05 жовтня 2006 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2006 року було скасовано постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2006 року та в якості запобіжного заходу обрано підписку про невиїзд. 29 січня 2007 року постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська йому знову було змінено запобіжний захід на тримання під вартою заочно. 18 грудня 2008 року він з`явився до прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська разом з адвокатом та потерпілою, яка наполягала на його обмові та подачі нею завідомо неправдивої заяви про вчинення ним кримінального правопорушення, але його було затримано та поміщено під варту на підставі заочного рішення суду від 29 січня 2007 року. В кінці січня 2009 року адвокат Готвянский, діючи від імені посадових осіб, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, вимагав від його батька 35 000 грн. 00 коп. за припинення його тримання під вартою та отримав 29 000 грн. 00 коп. 03 березня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. 16 березня 2009 року він звернувся із заявою про злочин до управління СБУ в Дніпропетровській області. 16 та 26 березня 2009 року в рамках заведеної УСБУ оперативно-розшукової справи за допомогою аудіо-технічних засобів негласного отримання інформації ним було записано розмови з адвокатом Готвянским, про що за участю понятих співробітниками спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю управління СБУ в Дніпропетровській області складались відповідні протоколи. Ним також зазначено про підписання договору про конфіденційну співпрацю, за умовами якого йому повинні були сплатити суму в розмірі 300 000 000 грн. 00 коп. У липні 2009 року ним було направлено скаргу щодо відомостей про фальсифікацію кримінальної справи щодо нього, яку було перенаправлено до управління СБУ в Дніпропетровській області, а 10 вересня 2009 року до прокуратури Дніпропетровської області. 24 листопада 2009 року він звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою про надання формуляру скарги. 27 листопада 2009 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська щодо нього порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 262 КК України. 30 листопада 2009 року його було заарештовано слідчим в кабінеті прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська. 03 грудня 2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 04 жовтня 2011 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська він визнаний винним в вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. 13 жовтня 2011 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано вирок від 04 жовтня 2011 року та справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд, а міру запобіжного заходу змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Після його звільнення з під варти УСБУ стало заперечувати факт реєстрації його заяви про злочин 16 березня 2009 року в Журналі реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини Управління СБУ у Дніпропетровській області та заперечувало факт заведення оперативно-розшукової, контррозвідувальної справи, а також факти запису його розмов з адвокатом Готвянским. 19 червня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було визнано недоведеним факт реєстрації 16 березня 2009 року заяви про злочин у Журналі реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини управління СБУ у Дніпропетровській області, вказане рішення було залишено без змін апеляційним судом Дніпропетровської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду кримінальних і цивільних справ. 22 листопада 2013 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, але звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. 20 лютого 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано вирок від 22 листопада 2013 року, а справу направлено на новий судовий розгляд та зобов`язано суд першої інстанції при новому розгляді справи ретельно перевірити його доводи про застосування щодо нього незаконного насильства з боку посадових осіб органів внутрішніх справ, прокуратури, СБУ, пенітенціарної системи, адвоката Готвянского і суду, з метою вимагання грошей у нього і його родини, незаконного порушення кримінальних справ, тримання під вартою, шляхом спрямування зазначених заяв у прокуратуру Дніпропетровської області для проведення перевірки, внесення до ЄРДР і прийняття процесуальних рішень. Але це рішення суду в частині перевірки, ЄРДР та прийняття процесуальних рішень, звернено до виконання не було. 01 липня 2015 року матеріали кримінальної справи передані з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області для визначення юрисдикції. 07 липня 2015 року кримінальна справа направлена до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року закрито кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки під час судового розгляду прокурор дійшов до переконання, що дані досудового слідства не підтверджують пред`явленого йому обвинувачення, встановив відсутність події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, та відсутності складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, та відмовився від підтримування державного обвинувачення. У зв`язку з наведеним він вважає, що через організовані злочинні дії працівників органів досудового слідства, прокуратури, суду він незаконно утримувався під вартою протягом 2 років та 3 місяців, та перебував під слідством і судом з вересня 2006 року по 11 грудня 2018 року, тобто 12 років 2 місяця 14 днів. Вказує, що організованими злочинними діями органів прокуратури, суду, а також УСБУ, яке з 16 березня 2009 року здійснювало контроль за вчиненням органами прокуратури та суду зазначених вище кримінальних правопорушень шляхом проведення комплексу оперативно-розшукових та контррозвідувальних заходів з залученням його на конфіденційній основі на договірних засадах, йому заподіяно значних майнових збитків, за період перебування під слідством та судом він втратив заробіток на суму 1 217 374 грн. 00 коп. та інші грошові доходи, а саме: упущену вигоду, адже він після постановлення 11 грудня 2018 року остаточного рішення за кримінальним обвинуваченням не отримав суму розміром в 300 000 000 грн. 00 коп. за договором про конфіденційну співпрацю з УСБУ та поніс витрати на найм житлового приміщення у сумі 570 000 грн. 00 коп., а також на оплату правової допомоги у сумі 629 150 грн. 00 коп. Загальний розмір майнових збитків оцінює на загальну суму 302 602 524 грн. 00 коп. та просить суд стягнути з Державного казначейства України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на його користь майнову шкоду у розмірі 302 602 524 грн. 00 коп.

Представником Дніпропетровської обласної прокуратури було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не вбачається належних доказів щодо спричинення ОСОБА_1 майнової шкоди, її розміру та обґрунтування, отже вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Представником Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію тим, що перебування негласним співробітником УСБУ у Дніпропетровській області позивачем жодним документальним доказом не підтверджено; договір оренди житлового приміщення не було зареєстровано належним чином, а отже, ОСОБА_1 користувався житловим приміщенням без нотаріального посвідчення або державної реєстрації; відсутній розрахунок-виписка користування нерухомим майном в частині оплати комунальних платежів; не надано підтвердження правовстановлюючих документів наймодавця в частині акту приймання-передачі квартири; не підтверджено послугу правничої допомоги (послуги адвоката).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року було задоволено самовідвід судді Остапенко Н.Г. у розгляді вищевказаної цивільної справи № 199/10335/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12 березня 2021 року було визначено суддю у справі Терещенко Т.П.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року було прийнято до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року витребувано у управління служби безпеки України у Дніпропетровській області належним чином завірену копію витягу з журналу реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини УСБУ у Дніпропетровській області за 16 березня 2009 року та відмовлено у залученні до участі у справі в якості співвідповідачів Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, апеляційний суд Дніпропетровської області, Управління служби безпеки України у Дніпропетровській області.

09 вересня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська повторно витребувано у управління служби безпеки України у Дніпропетровській області належним чином завірену копію витягу з журналу реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини УСБУ у Дніпропетровській області за 16 березня 2009 року.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального і провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.

Крім того, за змістом ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі: заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Судом встановлено, що 25 січня 2006 року ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого відділення боротьби з незаконним обігом наркотиків Нахімовського РВ УМВС України у м. Севастополі, що підтверджується копією витягу з наказу по особовому скаду за №22 ос від 08 лютого 2006 року (т.1 а.с. 31).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 було затримано 25 вересня 2006 року, що підтверджується протоколом про затримання ( т. 1 а.с. 15-16).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії витягу з наказу по особовому складу № 173 о/с від 26 вересня 2006 року ОСОБА_1 було звільнено у запас ЗС України за ст. 64 п. «Є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, на підставі наказу начальника УМВС України у м. Севастополі №1631 від 26 вересня 2006 року (т. 1 а.с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2006 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення за ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1 КК України та на підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1. а.с. 17-19).

Згідно довідки по архівній карточці щодо ОСОБА_1 , сформованій в.о. начальника ВКВСР ДУ «ДУВП (№4)» Прохошиною Л.А. - ОСОБА_1 був затриманий 18 грудня 2008 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська за ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1 КК України; прибув до Дніпропетровського СІЗО 19 грудня 2008 року; згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2009 року міра запобіжного заходу змінена на підписку про невиїзд та звільнений з зали суду; затриманий 30 листопада 2009 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська за ст.262 ч.1 КК України; до Дніпропетровського СІЗО прибув 04 грудня 2009 року; засуджений 04 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.129 ч.1, 262 ч.1 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року скасовано вирок, а справа направлена на новий судовий розгляд, міра запобіжного заходу змінена на підписку про невиїзд та був звільнений з залу суду (т.1. а.с. 121).

Як встановлено судом постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року закрито кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.2 ст.282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року), у зв`язку з тим, що під час судового розгляду прокурор прийшов до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого обвинувачення, а тому прокурор, керуючись вимогами ст.ст.264, 282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року), відмовився від обвинувачення і у своїй постанові від 30.10.2018 року виклав мотиви відмови (т. 1 а.с. 3).

Матеріалами справи підтверджено, що повідомленням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №5/175 від 28 січня 2019 року ОСОБА_1 було надано інформацію стосовно того, що на підставі постанови суду від 11 грудня 2018 року за ч. 3 ст. 264, ч. 3 ст. 267, ч. 2 ст. 282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року) кримінальну справу за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ч. 2 ст. 282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року) закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримування державного обвинувачення та зазначено про можливість, зокрема, звернутись з вимогою щодо відшкодування втраченого заробітку, сплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги та інше відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (т.1 а.с. 44).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно із п. 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та відповідно до ст. 3 цього Закону відшкодуванню громадянинові підлягають, крім іншого, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Пункт 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» визначає, що згідно із ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

З матеріалів справи встановлено, що згідно листа №3404/06-03/26 від 08 лютого 2019 року Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровської області вбачається, що відповідно до даних органів Державної фіскальної служби України, отриманих в порядку міжвідомчого обміну інформацією, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування України відсутня інформація на застраховану особу ОСОБА_1 за 2006-2018 станом на 05.02.2019р. (т. 1 а.с. 75).

З наявного в матеріалах справи повідомлення №632/100/01-2019 від 11 лютого 2019 року Головного управління національної поліції в Автономної Республіці Крим та м. Севастополі вбачається, що з початку окупації Криму і до теперішнього часу Головне управління національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя розміщено у м. Херсон. Головне управління з початку окупації Криму і до теперішнього часу не має доступу до будь-яких документів. Архіви, документація або інші матеріали, які стосуються колишнього особового складу, з тимчасово окупованої території не передавалися, тому надати інформацію не надається можливим, будь-якими відомостями щодо ОСОБА_1 не володіє (т. 1 а.с. 61).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до повідомлення №316/2/01/2-2019 від 11 лютого 2019 року управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Херсонській області не володіє інформацією на колишнього працівника Нахімовського РВ УМВС в м. Севастополі ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 85).

Судом встановлено, що згідно повідомлення №79/04/2-2019 від 11 лютого 2019 року голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області Прокудіна О.С., ліквідаційна комісія УМВС України в Херсонській області не володіє запитуваною інформацією у відношенні колишнього працівника Нахімовського РВ УМВС в м. Севастополі ОСОБА_1 . Будь-які матеріали Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі на зберігання в архів УМВС України в Херсонській області не передавалися (т. 1 а.с. 87).

В матеріалах справи наявне повідомлення №16272/10/04-36-53-80 від 14 лютого 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області де зазначається, що ОСОБА_1 отримував доходи з таких джерел: 8673543 УМВС України в м. Севастополі, за 3 квартал 2006 року було нараховано 766,61 грн. та 1399,22 грн. (т. 1 а.с. 82-83).

Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення №22/3/1-923 від 21 лютого 2019 року Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ с 10.09.2005 по 26.09.2006 (звільнений наказом УМВС України в м. Севастополі № 173 о/с в запас за порушення дисципліни). Особова справа ОСОБА_1 знаходиться за останнім місцем служби. За інформацією департаменту фінансово-облікової політики МВС України ОСОБА_1 грошове забезпечення в апараті МВС не отримував. Також повідомлено, що з лютого 2014 року листування з підрозділами внутрішніх справ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та УМВС України в м. Севастополі припинено, на офіційні запити жодної відповіді не отримано, відомчий зв`язок відсутній (т. 1 а.с. 80).

Також судом встановлено, що згідно відповіді №3140/11-2019 від 06 березня 2019 року Департаменту з питань режиму та службової діяльності Міністерства внутрішніх справ України в департаменті будь-яких відомостей щодо ОСОБА_1 не виявлено. Документи Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі на зберігання до Департаменту не надходили (т. 1 а.с. 97).

Крім того, відповідно до повідомлення № 416/100/01-2019 від 25 березня 2019 року Головного управління національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя з початку анексії Автономної Республіки Крим і до теперішнього часу наказом Національної поліції України від 14.01.2019 № 26, Головне управління національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя знаходиться у м. Херсон, та з початку анексії Криму і до теперішнього часу не має доступу до будь-яких документів. Архіви, документація або інші матеріали, які стосуються колишнього особового складу, з тимчасово анексованої території не передавалися, будь-якими відомостями щодо ОСОБА_1 не володіє (т. 1 а.с. 105).

Разом з повідомленням №45/2505 від 01 липня 2019 року Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області було надано довідку від 01.07.2019 року №45/20-1787, згідно якої посадовий оклад за посадою «оперуповноважений» відділення поліції (районного), який був встановлений постановою КМУ №988 від 11.11.2015 року, у період з 07.11.2015 по 31.10.2016 складав 2400,00 грн., згідно нового штатного розкладу з 01.11.2016 по дату надання довідки посадовий оклад за посадою «оперуповноважений сектору кримінальної поліції» відділення поліції (районного) Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області складав 2400,00 грн. (т. 1 а.с. 133-134).

Відповідно до відповіді №30/91 від 01 липня 2019 року Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області зазначено, що наказом МВС України №1388 від 06 листопада 2015 року усі посади Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області скорочені, підрозділ знаходиться в стадії ліквідації та надано довідку від 01.07.2019 № 30/ОК-3-15 з обліковими даними розміру посадового окладу «оперуповноваженого сектору (відділення) карного розшуку» районного відділу міліції у період з 01 січня 2006 року по 06 листопада 2015 року (т.1 а.с. 135-136).

Згідно інформації з листа №4949/100/01-2020 від 20 жовтня 2020 року Головного управління національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя вбачається, що постановою КМУ «Про утворення територіальних органів національної поліції та ліквідації територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015 року були утворені територіальні органи Національної поліції, зокрема і ГУНП, та були ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Оскільки ОСОБА_1 не проходив службу в ГУНП, надати довідку про розрахунок втраченого ним заробітку (доходу) не надається можливим, крім того, у ГУНП відсутні будь-які відомості щодо ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 4).

Разом з тим, приписами п. 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, зокрема, що у тих випадках, коли не можна визначити дохід громадянина, або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин, розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.

Беручи до уваги всі зібрані у процесі розгляду справи та наявні обґрунтування вимог від позивача, а також враховуючи неможливість визначити розмір заробітної плати (посадового окладу) ОСОБА_1 суд керується приписом п.9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Згідно із п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу до вступу в силу Закону України «Про Державний бюджет України» на поточний бюджетний період мінімальна заробітна плата застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду.

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи ОСОБА_1 знаходився під слідством з 25 вересня 2006 року до 11 грудня 2018 року.

Встановлені показники мінімальної місячної заробітної плати (в грн.): з 01.07.2006 по 30.11.2006 - 375,00; з 01.12.2006 по 31.03.2007 - 400,00; з 01.04.2007 по 30.06.2007 - 420,00; з 01.07.2007 по 30.09.2007 - 440,00; з 01.10.2007 по 31.12.2007 - 460,00; з 01.01.2008 по 31.03.2008 - 515,00; з 01.04.2008 по 30.09.2008 - 525,00; з 01.10.2008 по 30.11.2008 - 545,00; з 01.12.2008 по 31.03.2009 - 605,00; з 01.04.2009 по 30.06.2009 - 625,00; з 01.07.2009 по 30.09.2009 - 630; з 01.10.2009 по 31.10.2009 - 650,00; з 01.11.2009 по 31.12.2009 - 744,00; з 01.01.2010 по 31.03.2010 - 869,00; з 01.04.2010 по 30.06.2010 - 884,00; з 01.07.2010 по 30.09.2010 - 888,00; з 01.10.2010 по 30.11.2010 - 907,00; з 01.12.2010 по 31.12.2010 - 922,00; з 01.01.2011 по 31.03.2011 - 941,00; з 01.04.2011 по 30.09.2011 - 960,00 з 01.10.2011 по 30.11.2011 - 985,00 з 01.12.2011 по 31.12.2011 - 1004,00; з 01.01.2012 по 31.03.2012 - 1073,00; з 01.04.2012 по 30.06.2012 - 1094,00; з 01.07.2012 по 30.09.2012 - 1102,00 з 01.10.2012 по 30.11.2012 - 1118,00; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 1134,00 з 01.01.2013 по 30.11.2013 - 1147,00 з 01.12.2013 по 31.12.2013 - 1218,00 з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 1218,00 з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 1218,00 з 01.09.2015 по 31.12.2015 - 1378,00 з 01.01.2016 по 30.04.2016 - 1378,00 з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 1450,00 з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 1600,00 з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 3200,00 з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 3723,00.

Таким чином, враховуючи зазначене, керуючись п.9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду ОСОБА_1 у виді втраченого заробітку за період з 01.10.2006 року до 31.12.2018 року включно, виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати в Україні за цей час, у загальному розмірі 199 856 гривень.

Стосовно неотриманої суми розміром в 300 000 000 грн. 00 коп. за договором про конфіденційну співпрацю з Управлінням СБУ у Дніпропетровській області (упущеної вигоди) суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, незаконність дій.

Тобто, відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і, як наслідок, не передбачає накладання обов`язку на відповідача, у зв`язку з відсутністю цивільного правопорушення.

Однак, матеріали справи не містять, та в судовому засіданні судом не встановлено, будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених позивачем в позовній заяві щодо його перебування негласним співробітником Головного управління СБУ у Дніпропетровській області, існування будь-якого договору про конфіденційну співпрацю з УСБУ та належного обґрунтування суми упущеної вигоди.

Судом неодноразово досліджувався у закритому судовому засіданні журнал реєстрації, обліку і розгляду заяв про вчинені або підготовлювані злочини УСБУ в Дніпропетровській області за березень 2009 року, але суд не знайшов в ньому підтвердження обставин, на які посилався ОСОБА_1 у своїй позовній заяві.

Також судом взято до уваги постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року по справі №403/4943/12, яку було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2013 року, відповідно до якої в ході судового розгляду судом першої інстанції було оглянуто реєстраційно-контрольний журнал № 25 обліку та розгляду пропозицій, заяв і скарг управління СБУ у Дніпропетровській області за період з 08.01.2009 р. по 23.09.2009 р., та не було отримано будь-яких достовірних даних, які дають можливість вважати встановленим факт залучення ОСОБА_1 в якості таємного агента для викриття злочину та факт його звернення з цього приводу 16 березня 2009 року (т. 2 а.с. 93-95, 106-107).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Жодних інших доказів, які б підтвердили існування договору суду не було надано, а отже, суд вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з цього приводу, оскільки ними було підтверджено цей факт лише зі слів ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено належним чином викладені у позовній заяві обставини та не надано належних доказів того, що він втратив грошові доходи внаслідок незаконних дій, а також немає жодного судового рішення, яким би підтверджувалась інформація наведена у позовній заяві, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати доведеними та підтвердженими належними доказами існування договору про конфіденційну співпрацю з Управлінням СБУ у Дніпропетровській області, твердження ОСОБА_1 про його перебування негласним співробітником Управління СБУ у Дніпропетровській області та упущену вигоду в розмірі 300 000 000 грн. по зазначеному позивачем договору.

Щодо твердження позивача про відшкодування витрат на оплату правової допомоги, суд дійшов таких висновків.

Право на правничу допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України.

Згідно із п. 4 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Відповідно до пункту 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» до цих сум відносяться суми, сплачені громадянином адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 ЦК України у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частиною 3. ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Санжара А.А., на підтвердження ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи договір про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року, додаткові угоди від 10 листопада 2011 року та 24 грудня 2018 року до договору про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року, звіт від 26 грудня 2018 року про відвідування слідчого ізолятора та судових засідань за договором про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року, а також акт передачі-прийняття результатів робіт від 26 грудня 2018 року за договором про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року (т. 2 а.с. 219-224).

Актом передачі-прийняття результатів робіт за договором про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року, який було складено між адвокатом Санжарою А.А. та Піхуном Д.О. 26 грудня 2018 року, було визначено, що адвокатом в період з 10 грудня 2009 року по 18 грудня 2018 року виконано наступні роботи: представництво інтересів у суді (за одне судове засідання 550,00 грн.) в кількості 111 судових засідань на суму 61 050 грн. 00 коп.; відвідування СІЗО (за одне відвідування 550,00 грн.) в кількості 23 відвідувань на суму 12 650 грн. 00 коп.; складання процесуальних документів (за одну годину 350,00 грн.), загалом у 1587 годин роботи на суму 555 450 грн. 00 коп. (т. 2. а.с. 224).

В матеріалах справи міститься лист та довідка від Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» щодо знищення особової справи ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку її зберігання (т. 1 а.с. 127-128), тому до матеріалів справи було долучено докази відвідування адвокатом Санжарою А.А. слідчого ізолятора, а саме: копії записів з робочого щоденника з датами відвідувань (т. 3 а.с. 205-227); звіт про відвідування слідчого ізолятора та судових засідань від 26 грудня 2018 року з детальним описом та зазначенням дат і кількості відвідувань слідчого ізолятора (т. 2 а.с. 223).

Отже, відповідно до додаткової угоди №2 до договору про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року сторонами було узгоджено, що послуги надані адвокатом клієнту на підставі договору про надання адвокатських послуг від 10.12.2009 р. будуть оплачені клієнтом на умовах та за розцінками відповідно до Договору про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року встановлено, що клієнт сплачує послуги адвоката у відповідності з окремою угодою сторін.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня угода сторін щодо оплати послуг по договору, на яку посилаються сторони в п. 3.1 договору про надання адвокатських послуг від 10 листопада 2011 року.

Також в матеріалах справи наявна вимога адвоката Санжари А.А. стосовно оплати адвокатських послуг по договору від 10.11.2011 року на загальну суму 629 150 грн., яку було адресовано ОСОБА_1 . У вказаній вимозі зазначено щодо необхідності сплати ОСОБА_1 вказаної суми у семиденний строк з дня отримання вимоги. Вимога містить підпис ОСОБА_1 та дату отримання вимоги (26 грудня 2018 року), що свідчить про необхідність ОСОБА_1 оплатити послуги адвоката до 02 січня 2019 року, однак в матеріалах справи відсутні докази про їх оплату (т.2. а.с. 123).

Більш того, під час розгляду справи позивач зазначив, що також підтвердив під час допиту в судовому засіданні в якості свідка адвокат ОСОБА_4 , про те, що вказані кошти будуть сплачені ОСОБА_1 після їх стягнення за рішенням суду з держави.

Враховуючи вищезазначене, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 було здійснено будь-які витрати на правову допомогу після отримання вимоги від адвоката, що свідчить про відсутність понесення позивачем будь-яких витрат на послуги адвоката, а отже, у суду відсутні правові підстави для відшкодування в цій частині, оскільки згідно із п. 4 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодовуються лише сплачені суми, що пов`язані з наданням йому юридичної допомоги.

Також твердження позивача про відшкодування витрат на оренду житлового приміщення суд не приймає до уваги з таких підстав.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Відповідно до п. 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» крім відшкодування заробітку та інших грошових доходів, громадянинові згідно з п.3 ст.3 Закону підлягають поверненню суми штрафу, стягнуті на виконання вироку суду як міри покарання, судові витрати та інші витрати. До інших витрат відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найом жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором, а повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Наведені вимоги діючого законодавства кореспондуються з приписами ст. ст. 793, 794, 795 ЦК України діючими на дату укладення сторонами договору.

З матеріалів справи встановлено, що 01 листопада 2006 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди житлового приміщення (т. 2 а.с. 213-215).

Пунктом 1.1. вказаного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_1 в користування належне їм житлове приміщення, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.2. зазначеного договору передбачено, що орендна плата, заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі вноситься Орендарем після закінчення провадження у кримінальній справі щодо Орендаря.

Додатковою угодою № 3 від 31 січня 2019 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було погоджено зокрема зміни до договору в частині строків оплати та встановлено, що орендна плата, заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі вноситься Орендарем після відшкодування витрат на найом житлового приміщення (т. 2 а.с. 218).

В якості доказів на обґрунтування зазначених вимог позивач надав суду договір оренди житлового приміщення від 01 листопада 2006 року, який укладено до закінчення провадження у кримінальній справі, а також додаткові угоди №№ 1,2,3 від 31 березня 2009 року, 31 березня 2014 року та 31 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

З наданого суду договору оренди житлового приміщення від 01 листопада 2006 року вбачається, що він не був зареєстрований у встановленому законом порядку і будь-яких доказів виконання зазначеного договору в частині передачі житлового приміщення ОСОБА_1 та понесення будь-яких витрат за умовами договору не доведено позивачем, не надано належних доказів щодо наявності підстав до відшкодування таких витрат, а отже такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

В ході розгляду справи було допитано свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але надана ними інформація не спростовує доводи суду, які ґрунтуються на матеріалах справи.

Щодо клопотань про постановлення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Враховуючи вищезазначене, під час вирішення спору по суті, порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі щодо протиправних дій державних чи інших органів або посадових осіб, судом не встановлено.

Вимоги, в частині постановлення окремої ухвали щодо протиправних дій начальника слідчого відділу управління служби безпеки України у Дніпропетровській області Єни Ігоря, інспектора РСВ Управління служби безпеки України у Дніпропетровській області Гриньова Ігоря, начальника РСВ Управління служби безпеки України у Дніпропетровській області Морж Світлани та судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Наталії Григорівни, прокуратури Дніпропетровської області є безпідставними, оскільки Ленінський районний суд м. Дніпропетровська не наділений такими повноваженнями, в силу приписів ст. 262 ЦПК України.

При поданні позову ОСОБА_1 зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до положень п.13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст. ст. 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного казначейства України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області з рахунку коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у виді втраченого заробітку в розмірі 199 856 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Державне казначейство України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, , місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, буд 1.

Відповідач - Прокуратура Дніпропетровської області, , місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38.

Суддя: Т.П. Терещенко