Номер провадження: 22-ц/813/411/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Бондаренко Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2021 року про відмову у забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП», за участі третьої особи приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яна Вікторівна, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «АІА Фінанс Груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (в.м., а.с.1-7).

21 липня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №32474, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною 18.03.2021 року, про стягнення 19447,00 грн. з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП». Заява мотивована тим, що у зв`язку з фактичним пред`явленням до виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, вчиненням дій приватним виконавцем для примусового виконання напису нотаріуса, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача, що полягають в подальшому вчиненні виконавчих дій, що призведене до утруднення виконання рішення суду (в.м., а.с.8-9).

23 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (в.м., а.с.25).

27 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2021 року. Із вказаною ухвалою апелянт не погоджується та вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи. Апелянт повідомляє, що до позовної заяви було додано постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника у виконавчому провадженні, яка була отримана роботодавцем ОСОБА_1 ТОВ «Айсал». Апелянт вважає, що отримання її роботодавцем вказаної постанови підтверджує можливість стягнення за виконавчим документом, законність якого є предметом спору у даній справі. При цьому, як зазначає апелянт, такі стягнення не будуть залежати від волі ОСОБА_1 та матимуть обов`язковий характер, а ігнорування такої постанови роботодавцем призведе до притягнення останнього до відповідальності. Апелянт наголошує на тому, що з її заробітної плати вже були стягнені грошові кошти і якщо таке стягнення продовжиться, то оскарження протиправного, на думку апелянта, виконавчого напису втратить сенс. Апелянт зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову ОСОБА_1 необхідно буде докласти значних зусиль, адже ОСОБА_1 не зможе захистити свої порушення права в такому випадку в ході одного провадження, без додаткового звернення до суду. Тому, апелянт просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року, задовольнити заяву ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову, здійснити розподіл судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що приватним виконавцем вже проводяться дії, які свідчать про початок примусового стягнення грошових коштів за спірним нотаріальним написом. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутнє належне обґрунтування ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (в.м. а.с. 25).

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказувала на те, що отримана роботодавцем позивача ТОВ «Айсал» постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №65365036, свідчить про існування реальної загрози порушення прав позивача до ухвалення рішення у справі (в.м. а.с. 17).

Разом з тим, ні до заяви про забезпечення позову (первинної та поданої після постановлення ухвали про повернення заяви про забезпечення позову), ні до позову, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження надходження на адресу роботодавця відповідної постанови чи доказів щодо проведення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , а тому не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький