Номер провадження: 22-ц/813/2921/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/16182/19

Номер провадження: 22-ц/813/2921/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,

- відповідачі -1) ОСОБА_4 , 2) Державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар Олексій Миколайович

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", 2) Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, 3) Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара Олексія Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про визнання рішення державного реєстратора протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А. В. 09 грудня 2020 року, повний текст заочного рішення складений 17 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять: 1) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42292444 від 30.07.2018 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27257303; 2) скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27257303.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є мешканцями квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 без їх дозволів захопила горищне приміщення, яке розташоване у будинку АДРЕСА_5 , та приєднала його до своєї квартири, а потім відокремила його та отримала у власність як самостійну квартиру АДРЕСА_6 .

Позивачі наголошують на тому, що ОСОБА_4 порушила їх право на спільну власність (Т. 1, а. с. 3 - 10, 51 - 57).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

ОСОБА_4 , Державний реєстратор Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар Олексій Миколайович, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації правом на подачу відзиву та надання пояснень щодо позовної заяви не скористались. Відзив та пояснення до суду першої інстанції не надходили.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42292444 від 30.07.2018 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27257303.

Скасовано запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27257303.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 було неправомірно зареєстровано за собою право власності на приміщення (частину горища), що належало на праві сумісної власності всім мешканцям будинку АДРЕСА_5 , що у свою чергу призвело до порушення майнових прав останніх(Т. 2, а. с. 31 - 35).

Не погодившись із вказаним заочним рішенням, адвокат Каназірський Юрій Федорович, діючий від імені ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року (Т. 2, а. с. 48 -49)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (Т. 2, а. с. 76 - 78).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Каназірський Юрій Федорович, діючий від імені ОСОБА_4 , просить заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що право власності на приміщення (частину горища) було зареєстровано за ОСОБА_4 неправомірно, з порушенням майнових прав позивачів; 2) суд безпідставно встановив правовий режим спірного приміщення, як спільна сумісна власність мешканців будинку; 3) суд не звернув уваги на те, що на момент ухвалення рішення власником квартири АДРЕСА_3 є - ОСОБА_5 , а квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 ; 4) судом проігноровано клопотання ОСОБА_7 , яка є власником квартири АДРЕСА_7 , про залучення її до участі в якості третьої особи (Т. 2, а. с. 82 - 84).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року апеляційну скаргу адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , залишено без руху (Т.2, а. с. 91).

02.06.2021 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Каназірського Юрія Федоровича про усунення зазначених в ухвалі апеляційного суду недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року (Т. 2, а. с. 100).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 101).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

25.07.2018 року на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 18607-18, виданий 20.07.2018, видавник: ТОВ "БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС" на квартиру, об`єкт житлової нерухомості: Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , а також на підставі технічного паспорту серія та номер: б/н, виданий 20.07.2018, видавник: ТОВ "БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС" на квартиру, об`єкт житлової нерухомості: Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 173.8, житлова площа (кв.м): 152.5 Адреса: АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_6 (Т. 1, а. с. 221).

З досліджених матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_6 , є горищним приміщенням будинку АДРЕСА_5 , виходячи із наступного.

В якості доказів до позовної заяви були додані роздруковані скріншоти оголошень з продажу квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 . У зазначених оголошеннях зображений технічний план, що відповідає технічному плану квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 , а зазначена в оголошенні площа квартир збігається із площею квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_8 (Т. 1, а.с. 18-23). Відповідач та її представник не спростували справжності скріншотів оголошень та не спростували наявності самих оголошень, а тому суд визнає зазначені докази належними та допустимими.

На одному з вказаних оголошень зазначено, що продається трикімнатна квартира 92 кв.м. та плюс 174 метри узаконеного горища (а. с. 20).

Окрім зазначеного, відповідно до технічного плану квартири АДРЕСА_8 , зазначена квартира зовсім не має вікон, а наявний лише один вхід до квартири (Т.1, а. с. 213). Зазначений план також присутній у висновку експерта, який було надано представником відповідача ОСОБА_4 (Т.1, а. с. 113).

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ДБН В.2.2-15-2005, які затверджені Наказом Держбуду України 18.05.2005 року № 80, Ці Норми поширюються на проектування нових і реконструкцію житлових будинків з позначкою рівня підлоги верхнього поверху до 73,5 м (як правило, до 25 поверхів включно при висоті поверху 2,8 м):одноквартирні та багатоквартирні, утому числі спеціалізовані квартирні житлові будинки для осіб похилого віку і сімей з інвалідами та гуртожитки. Вимоги цих Норм є обов`язковими для юридичних і фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності на території України незалежно від форм власності та відомчої належності.

Відповідно до п. 3.4. ДБН В.2.2-15-2005, природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові клітки і загальні коридори у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб похилого віку і сімей з інвалідами.

Отже, при складанні висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, проекту поділу об`єкта нерухомого майна та технічного паспорту на кв. АДРЕСА_8 необхідно було керуватись будівельними нормами при визначенні приміщень, щодо їх придатності для проживання та надання їм статусу жилих приміщень/кімнат (Т.1, а.с. 211-214).

Окрім зазначеного, відповідно до матеріалів справи вбачається, що приміщення, яке наразі є квартирою АДРЕСА_8 , ніколи не належало відповідачці ОСОБА_8 та було приєднано до квартири АДРЕСА_8 без відповідних на те законних підстав (Т.1, а. с. 211 - 214).

У висновку експерта від 04.11.2019 року, який було надано представником відповідача ОСОБА_4 порівнюються дві квартири АДРЕСА_9 та АДРЕСА_6 . Відповідно до плану порівняння квартир вбачається, що кв. АДРЕСА_9 має всі ознаки житлового приміщення. Натомість квартира АДРЕСА_8 не має жодного вікна, а тому не відповідає будівельним нормам, не має природного освітлення та непридатна для проживання у розумінні ст. 379 ЦК України (Т.1, а. с. 109 - 115).

Згідно наданих представником позивача фотографій фасаду будинку також вбачається, що над квартирою АДРЕСА_8 немає мансардного поверху та будь-якого іншого приміщення придатного для проживання.

Між сторонами виникли правовідносини спільної власності.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду про те, що право власності на приміщення (частину горища) було зареєстровано за ОСОБА_4 неправомірно, з порушенням майнових прав позивачів та встановлення правового режиму спірного приміщення, як спільна сумісна власність мешканців будинку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безплатно і окремо приватизації не підлягають. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Згідно з частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Варто також зазначити, що ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до допоміжних належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному будинку належать на праві сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 25.08.2009 за N 927/11207, допоміжні приміщення житлового будинку призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування населення.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безплатно і окремо приватизації не підлягають. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.

Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 914/554/19 від 16 грудня 2020 року.

При цьому, законодавство чітко розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Для розмежування допоміжних і нежилих приміщень слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Таким чином, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачкою ОСОБА_4 було неправомірно зареєстровано за собою право власності на приміщення (частину горища), що належало на праві сумісної власності всім мешканцям будинку АДРЕСА_5 , відбулось порушення майнових прав останніх. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_4 не було надано доказів правомірності набуття права власності на вищевказане майно.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 чи її представником не було подано вказаного клопотання як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

А наявне в матеріалах справи клопотання про призначення експертизи подано невідомою особою, в якості представника відповідача, до якого не було надано доказів представництва.

Доводи апелянта про те, що суд не звернув уваги на те, що на момент ухвалення рішення власником кв. АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 , а кв. № 5 ОСОБА_6 та що судом не було розглянуто клопотання ОСОБА_7 , яка є власником квартири АДРЕСА_7 , про залучення її до участі в якості третьої особи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, якщо вказаним рішення було порушено права вищезазначених осіб, останні не позбавлені звернутись до суду за захистом своїх прав та обов`язків. Вказані доводи не спростовують порушення прав власника квартири АДРЕСА_4 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Каназірського Юрія Федоровича, діючого від імені ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе