Справа № 645/82/22
Провадження № 2-з/645/4/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Бабкова Т.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Петра Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Атаманюк П.В. звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 70 000 доларів США, 3 % річних від простроченої суми 1754,79 доларів США.

Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , де б таке майно не знаходилося, та в кого у розпорядженні не перебувало, в межах поданих у загальному розмірі 71 754,79 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на день подачі позову становить 1 953 716,50 грн.; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ «Еліксель Ентерпрайз», пов`язаних з корпоративними правами, що належать ОСОБА_2 , в межах поданих позовних вимог у загальному розмірі 71 754,79 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на день подачі позову становить 1 953 716,50 грн.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Так, ч. 5 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Слід зауважити, що належним доказом сплати судового збору є оригінал квитанції (платіжного доручення).

Представником позивача до заяви додано копію квитанції № ПН2363 від 11.01.2022 року у розмірі 496 грн. 20 коп. на підтвердження сплати судового збору.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» №10 від 17.10.2014 року документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Враховуючи викладене, на підтвердження сплати судового збору заявник повинен був надати до суду оригінал квитанції, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У даному випадку є неможливим забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача без зазначення виду конкретного майна (яке саме майно, де воно знаходиться, за якою адресою, його вартість тощо) про яке просить представник позивача у заяві. Крім цього, тягне за собою неможливість виконання судового рішення про забезпечення позову у такий спосіб.

Арешт майна вноситься у відповідні реєстри заборон та обтяжень рухомого і нерухомого майна. Накладення арешту на все майно, яке належить фізичній особі на ім`я ОСОБА_2 потягне за собою накладення арешту на майно інших осіб з таким же прізвищем, ім`ям та по-батькові.

Ненадання відомостей щодо знаходження майна відповідача позбавляє ідентифікувати це майно як належне саме відповідачу по справі, без ідентифікації майна (адреси майно, його вартості тощо) неможливо накласти арешт на нього, тобто вирізнити з усього переліку майна, яке значиться у Державному реєстрі речових прав на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 , а також фактично виконати ухвалу суду з метою забезпечення позову шляхом накладення арешту саме на майно відповідача, яке перебуває у його приватній власності.

Отже, не зазначення в заявах переліку конкретного майна, на яке представник позивача просить накласти арешт перешкоджає суду розглянути заяви по суті, оскільки в такому разі ухвала не буде відповідати вимогам ст. 157 ЦПК України, якою передбачено, що ухвала про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як вбачається із наданої заяви, вимоги закону при її поданні у повному обсязі не виконано. Невиконання вимог, визначених ст. 151 ЦПК України, є підставою для повернення заяви заявнику, відповідно до положень ст.153 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову необхідно повернути заявнику. Заявник не позбавлений можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суддя,

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Петра Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення 17.01.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя-