справа № 208/914/21
№ провадження 2/208/768/22
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.,

за участі - секретаря судового засідання - Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

У лютому 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - ОСОБА_1 , просить:

-визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-внести відомості до актового запису №338 від 11 квітня 2018 року, складеного Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 01 розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття;

-стягнути з ОСОБА_2 судовий збір.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона та відповідач по справі - ОСОБА_4 в період з червня 2017 року по грудень 2017 року без реєстрації шлюбу підтримували близькі стосунки, спільного господарства не вели. Під час зустрічей позивач завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача та відповідача народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 338. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. На даний час кожен проживає окремо один від одного. Відповідач з моменту народження дитини - ОСОБА_3 визнавав своє батьківство, але подати заяву про визнання себе батьком, відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, з незрозумілих для позивача причин відмовився. Відповідач ОСОБА_2 з моменту народження сина і до теперішнього часу не цікавився, не навідує, взагалі не приймає участі у житті дитини. Останній раз відповідач бачив свого сина ІНФОРМАЦІЯ_6 . Незважаючи на те, що відповідач є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ніколи не заперечував своє батьківство, матеріальної допомоги на утримання сина не надіє взагалі. На даний час позивач не здатна в повній мірі забезпечити дитину всім необхідним, адже вона з 01 лютого 2018 року знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує лише соціальну допомогу у розмірі 860 гривень. Коштів не вистачає навіть на речі першої необхідності. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто. З даного приводу між позивачем та відповідачем постійно виникають конфлікти та суперечки, тому позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

2. Позиція відповідача.

02 серпня 2021 року через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву згідно до змісту якого, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач надала як додаток до позовної заяви копію свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно до якого батьком дитини зазначений - ОСОБА_4 , до якого відповідач не має жодного відношення. Крім того, зазначив, що позивач отримує допомогу від держави як одинок мати. Відповідно до статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька у книзі реєстрації народжень, провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові записується за її вказівкою. Вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до нього про визнання батьківства є необґрунтованими та такими, що не підтверджено належними допустимими доказами, а її вимога про мінімальний розмір аліментів у розмірі 1 прожитковий мінімум (замість 1/2 від прожиткового мінімуму) також необґрунтованими та таким, що суперечить чинному законодавству (а.с.38-39).

11 лютого 2022 року через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 подав заяву згідно до змісту якої, з висновком експерта № 880 від 10 листопада 2021 року згоден у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на оплату послуг з генетичного дослідження по встановленню спірного батьківства на суму 8266,02 гривні на користь позивача ОСОБА_1 заперечує, вважає можливим стягнути з відповідача Ѕ від понесених витрат, що складає - 4133,01 гривню (а.с.100).

3. Позиція третьої особи.

Третя особа, Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про дату, час та місце розгляду справи повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України (а.с.42), в судові засідання явку свого представника не забезпечував.

08 червня 2021 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини» без участі представника відділу (а.с.35).

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

09 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом (а.с.1-5).

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала клопотання згідно до змісту якого, просить звільнити її від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити сплату судового збору (а.с.6-7).

26 лютого 2021 року Ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини», постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено, відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення (а.с.16-17).

22 квітня 2021 року через канцелярію суду від третьої особи,Заводського районного у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло клопотання про розгляд справи № 208/914/21 без участі представника відділу (а.с.25).

09 липня 2021 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення довідки про отримання матеріальної допомоги (а.с.36-37).

02 серпня 2021 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, з гідно до змісту якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с.38-39).

12 серпня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про виклик та допит у якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.44).

12 серпня 2021 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення судово-генетичної експертизи з метою встановлення батьківства (а.с.45-46).

17 вересня 2021 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 (а.с.57).

17 вересня 2021 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання згідно до змісту якого зазначає, що річний строк позовної давності не пропущений та просить долучити докази на обґрунтування своєї позиції (а.с.59-70).

Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-генетичної експертизи задоволено, провадження справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.71-72).

22 листопада 2021 року через канцелярію суду на виконання Ухвали від 17 вересня 2021 року надійшов висновок експерта № 880 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно до висновку вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 % (а.с.84-85).

24 листопада 2021 року через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про стягнення судових витрат з відповідача у сумі 8266,02 гривні (а.с.88-89).

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини» (а.с.93-94).

11 січня 2022 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява згідно до змісту якої з висновком експерта № 880 погоджується, стосовно стягнення з нього витрат на проведення судово-генетичної експертизи заперечує, вважає за можливе стягнути з нього Ѕ від зазначеної суми (а.с.100).

11 січня 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява згідно до змісту якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить винести рішення, розгляд справи проводити без її участі на підставі поданих сторонами доказів (а.с.10).

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини», справу призначено до розгляду по суті.

До судового засідання призначеного на 28 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року позивач ОСОБА_1 подала клопотання згідно до змісту якого, відкликає раніше подану нею заяву про виклик та допит свідків від 12 серпня 2021 року.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, уродженка с. Червоний промінь Криничанського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 виданого 12 травня 2017 року (а.с.9).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 11 квітня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 338 (а.с.11).

Згідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 3 від 11 липня 2019 року (а.с.12), зазначено наступне:

-відомості про дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-відомості про батька: ОСОБА_4 , громадянин України;

-відомості про матір: ОСОБА_1 , громадянка України.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № про склад сім`ї від 08 лютого 2021 року (а.с.13-зворотна сторона).

Крім того, згідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 14 травня 2020 року №19/5308 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-зворотна сторона).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в Заводському управлінні соціального населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01 лютого 2021 року до 01 серпня 2021 року, що підтверджується довідкою про отримання допомоги від 01 липня 2021 року (а.с.37).

Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданим 02 вересня 1996 року Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУУМВС України у Дніпропетровській області (а.с.27-29).

Згідно до Висновку експерта № 880 від 10 листопада 2021 року встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 % (а.с.85).

Згідно до Договору про надання послуг від 01 листопада 2021 року Комунальний заклад «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» діючий на підставі Статуту, затвердженого рішенням обласної ради від 18 грудня 2000 р. № 17-14/ХХ111 - виконавець, в особі начальника Войченка В.В., замовник - ОСОБА_1 , предмет договору - генетичне дослідження по встановленню спірного батьківства за стандартною панеллю локусів по договорам з юридичними і фізичними особами, вартість - 7945,80 гривень (а.с.91).

Згідно до оригіналу квитанції № 0.0..1 від 01 листопада 2021 року, сума - 7945,80 гривень, комісія - 320,22 гривні, всього сплачено - 8266,02 гривні (а.с.90).

6. Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

7. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно до Висновку експерта № 880 від 10 листопада 2021 року встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 % (а.с.85).

Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше 99,99%, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (ст.183 СК України), а тому розмір аліментів повинен складати ј частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати його до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі ј частини свого доходу. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно до штампу вхідної кореспонденції Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, позовну заяву ОСОБА_1 одержано 09 лютого 2021 року (а.с.1). Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 01 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 191 СК України, оскільки позов пред`явлений 09 лютого 2021 року, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з 09 лютого 2021 року.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за клопотанням позивача, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с.17).

Позивачем ОСОБА_1 за договором про надання послуг від 01 листопада 2021 року сплачено вартість послуг судово-генетичної експертизи. Згідно зазначеного договору вартість робіт складає 7 945 гривень 80 копійок. Згідно до оригіналу квитанції № 0.0..1, зазначена сума - 7 945 гривень 80 копійок, комісія - 320 гривень 22 копійки, всього сплачено - 8 266 гривень 02 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті послуг судово-генетичної експертизи в розмірі 7 945 (сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 80 копійок.

Судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись вимогами ст. ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) «про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини» - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести відомості до актового запису № 338 від 11 квітня 2018 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого Заводським районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), зазначивши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 09 лютого 2021 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 - в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , понесені витрати на проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 7 945 (сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на Рішення може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Гімназичний, будинок № 47.

Суддя Івченко Т. П.