Провадження №2/524/1892/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2022 року Автозаводський районний суд м Кременчука у складі головуючого судді Предоляк О.С, при секретарі судового засідання Лапік К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання,-,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на підставі рішення приймальної комісії від 14 серпня 2010 року наказом ректора державного закладу Дніпропетровська медична академія МОЗ України № 578-ос від 14.08.2010 року ОСОБА_1 зарахований на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України.

01.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладена угода про підготовку фахівців з вищою освітою.

За умовами укладеної угоди відповідач зобов`язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Згідно наказу ректора державного закладу Дніпропетровська медична академія МОЗ України № 705-ос від 02.07.2015 року «Про завершення навчання» ОСОБА_1 присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання.

Відповідач 22.10.2018 звільнився за власним бажанням

. Таким чином, відповідач не дотримав умов угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 01.09.2010 року, укладеної між позивачем та відповідачем в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача 136286, 38 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м Кременчука.

Ухвалою Автозаводського районного суду м Кременчука від 26.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеноо позовного провадження.

10.05.2022 відповідачем подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вважає угоду про підготовку фахівця х вищої освіти недійсною, оскільки за нею майбутнім його місцем працевлаштування є державний сектор народного господарства. Натомість комунальне некомерційне медичне підприємство «Кременчуцька міська лікарня імені О.Т. Богаєвського є комунальним підприємством Строк її дії до 30.06.2016. Заявив про застосування строку позовної давності, який на його думку закінчився 30.06.2019.

Розрахунок, наданий позивачем, не є доказом вартості навчання. Позивач не є належним, оскільки вартість навчання повинна бути відшкодована державі. Вимоги про примусове відпрацювання після закінчення вищого навчального закладу суперечать ст. 55 Конституції України в частині безоплатного навчання та ст. 43 Конституції України в частині щодо права на працю.

Представник позивача подав клопотання просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити на підставі наявних доказів..

Відповідач письмово просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справ, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що наказом Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 572-ос від 14.08.2010 року ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2010 року на перший курс денної форми навчання за державним замовленням (а.с. 12-13).

01.09.2010 року між сторонами укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою за напрямом підготовки лікувальна справа, згідно умов якої відповідач зобов`язався, серед іншого, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 8).

Згідно рішення державної комісії по розподілу за направленням протокол 1 від 22 січня 2016 року пункту 112 ОСОБА_1 направлений лікарем хірургом ДОЗ Полтавської облдержадміністрації Козельщанський ЦРЛ.

За повідомленням Полтавської обласної державної адміністрації департаменту охорони здоров» я від 09.11.2018 ОСОБА_1 звільнився 22.10.2018 за власним бажанням

Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням витрачено коштів з державного бюджету на навчання ОСОБА_1 випуск 2010- 2016 року 136286,38 грн. (а.с. 19).

Статтею ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі Порядок) випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Згідно п. 20 Порядку вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу (додаток 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником.

Пунктом . 5 Положення встановлено,що керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1.

На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування.

Згідно п. 21 Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.

У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 9 Порядку розірвати угоду, передбачену пунктом 5 цього Положення, випускник має право з таких причин: встановлення інвалідності І або П групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; встановлення інвалідності І або II групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які замінюють батьків) випускника; якщо випускник вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; у разі вступу випускників вищих закладів освіти І - II рівнів акредитації до вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації. У цих випадках за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування.

Частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2010 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2010 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2010 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

ОСОБА_1 , добровільно підписуючи угоду від 01.09.2010 року, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та, навчаючись за кошти Державного бюджету, погодився відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років. Отже доводи щодо неналежного позивача суд сприймає критично, оскільки відповідачем порушено добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання саме з начальним закладом..

Не підлягає до задоволення вимога позивача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивач звернувся до суду щодо порушеного права 01 жовтня 2021 року, рахуючи строки з 22.10.2018 з чим погоджується і суд.

Щодо доводів про те, що позивачем не надано доказів, щодо виконання у встановлений законодавством строк усіх покладених на нього зобов`язань в частині працевлаштування відповідача, то такі доводи судом не приймаються до уваги з огляду на те, що відповідач працевлаштований, та відповідно погодився на ті умови, які були запропоновані.

Відсутнє порушення приписів статті 53 Конституції України, право на безоплатне навчання гарантоване ОСОБА_1 у разі відпрацювання трьох років за державним замовленням.

Будь-яких заперечень відповідача з приводу незгоди із направленням для працевлаштування матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам роз`яснено: оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Саме відповідач ОСОБА_1 , закінчивши навчання на бюджетній формі у відповідача, не відпрацював 3 роки за направленням на роботу.

Відповідачем не дотримано вимог законодавства України та угоди від 01.09.2010 року в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки (відповідно до направлення на роботу), відповідач звільнився за власним бажанням, не відпрацювавши при цьому трьох років, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на навчання у розмірі 136286, 38 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Дніпропетровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного медичного університету витрати на навчання у розмірі 136 286, 38 (сто тридцять шість двісті вісімдесят шість, 38 ). грн.. та у повернення сплаченого судового збору судовий збір у розмірі 2270 . (дві тисячі двісті сімдесят ). Грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач Дніпропетровський державний медичний університет , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, буд. 9)

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1

Суддя О.С. Предоляк