Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4286/21
Номер провадження2/711/430/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Горобця Сергія Олександровича до Черкаської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на майна в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Адвокат Горобець С.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до Черкаської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_3 , прізвище якого у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , виданому Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 грудня 2020 року, помилково вказано ОСОБА_4 .

Доказом того, що позивач є батьком померлого ОСОБА_3 , є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 24.12.2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі актового запису № 550 від 10 квітня 1985 року.

У свідоцтві про народження вказано, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.1983 року по 20.01.1987 року.

Отже, вказаними документами підтверджується факт родинних відносин між позивачем та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , які є батьком і сином, відповідно.

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 08.12.2008 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належало на праві спільної сумісної власності 19/50 частин кімн. АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належить 19/100 частини у праві власності на кімнати № НОМЕР_4 , що знаходяться в АДРЕСА_1 .

У відповідності до інформації Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 17.10.2018 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внесено актовий запис про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1331/22.1- 04-03 від 20 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до того спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З наведеного слідує, що померлому сину позивача, належали 19/100 частини у праві власності на кімнати АДРЕСА_1 .

Інші спадкоємці, крім позивача, після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Для оформлення спадщини позивач звернувся із заявою до нотаріальної контори, однак, постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 12.01.2021 року останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що він несвоєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надав документи, що підтверджують спільне проживання з померлим.

Однак, позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, за станом здоров`я, що підтверджується медичною довідкою.

Проте, навіть у разі пред`явлення позивачем позову про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та задоволення такого позову, він не зможе оформити спадкові права у зв`язку із встановленою невідповідністю у правовстановлюючих документах у прізвищі померлого сина позивача.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що належнім способом захисту порушеного права буде пред`явлення позову про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Спадкоємці за законом, відповідно до ст. 1258 ЦК України, одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи наведене, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті його сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі наведеного просить встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний у свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 , виданому 24 грудня 2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі актового запису № 550 від 10 квітня 1985 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , виданому Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 24 грудня 2020 року, на підставі актового запису № 1097 від 22 квітня 2020 року; та ОСОБА_3 вказаний у свідоцтві про право власності серії НОМЕР_3 , виданому Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 08 грудня 2008 року, одна і та ж особа.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 24 грудня 2020 року, є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 19/50 частин блоку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2021 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке повторно видане 24.12.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке повторно видане 24.12.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що, 22.04.2020 року складено відповідний актовий запис №1097.

З листа Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.04.2021 року вбачається, що згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про смерть, складений 17.10.2018 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.06.2021 року, державна реєстрація смерті ОСОБА_3 проведена на підставі лікарського свідоцтва про смерть, виданого КНП «Третя міська лікарня швидкої медичної допомоги», яке разом із звітом передано до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаській області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Також при реєстрації смерті відліком вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_3 , який в подальшому направлено до Придніпровського РВ у м.Черкаси УДМС України в Черкаській області. Відомості, які зазначені в актовому запису про смерть відповідають даним, які були вказані в лікарському свідоцтві та паспорті померлого.

Згідно листа департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 15.03.2021 року вбачається, що на підставі рішення Придніпровського райвиконкому від 19.12.2008 року №468 19/50 частин блоку №11-15 у будинку по АДРЕСА_1 було передано у приватну власність громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 08.12.2008 року, квартира (приміщення квартири спільного заселення, одно кварт. будинок), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та члену її сім`ї ОСОБА_3 .

З довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 05.09.2008 року, у квартирі (будинку) за адресою: АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3 .

З листа департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 22.04.2021 року вбачається, що на підставі рішення Придніпровського райвиконкому від 19.12.2008 № 468 19/50 частини блоку №11-15 (де №11-15 - це назва блоку, а 19/50 - це частини від цього блоку) у будинку по АДРЕСА_1 було передано у приватну власність громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Відповідно до п.6.2 Положення у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається, як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат, що і складає в даному випадку 19/50 частини блоку № 11-15.

Як вбачається з довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 18.03.2021 року, відповідно до наявної адресної картки особи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з 10.02.2004 року по 19.05.2020 року. Також, за вказаною адресою, станом на 18.03.2021 року були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 10.02.2004 року по 20.01.2006 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10.02.2004 року по 21.11.2018 року.

Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. від 12.01.2021 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 19/100 частини у праві власності на кімнати АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті його сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки під час розгляду заяви нотаріусом було встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надав документи, що підтверджують спільне проживання з померлим.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з приписів частини 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З досліджених в судовому засіданні документів, суд не вбачає достатніх правових підстав вважати, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказаний у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 вказаний у свідоцтві про право власності серії НОМЕР_3 є однією особою. З огляду на вказане, суд не має можливості встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . А відтак, в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В судовому засіданні встановлено, що Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.01.2021р., нотаріус Другої черкаської нотаріальної контори Демиденко О.А. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 19/100 частин у праві власності на кімнати № НОМЕР_4 , що знаходяться в АДРЕСА_1 , що залишились після смерті ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду заяви нею було встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надав документи, що підтверджують спільне проживання з померлим.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (тобто смерті особи).

У відповідності до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 згаданого Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, а саме за станом здоров`я, на підтвердження зазначеного надав суду Довідку б/н від 21.01.2021 видану лікуючим лікарем ОСОБА_8 ТОВ «Медичний центр «СЛАВУТИЧ», з якої вбачається, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Медичному центрі «СЛАВУТИЧ» у період з 19.10.2020 по 28.10.2020.

Слід зазначити, що суд не надає оцінку вказаному доказу, з огляду на те, що позивач не заявляв суду вимогу про визнання поважною причину пропущення строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Саттями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказаної позовної вимоги позивачем також не було заявлено суду.

Згідно ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, дослідженні в судовому засіданні докази, а також обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні ним до суду з вказаним позовом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 78, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_5 ), в особі представника - адвоката Горобця Сергія Олександровича (місце знаходження: м. Черкаси, вул. Симоненка, 5, оф.21) до Черкаської міської ради (, місце знаходження: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького,36) про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на майна в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 10.05.2022 року.

Головуючий: Р. В. Демчик