ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20744/21

Провадження № 22-ц/4820/291/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу №686/20744/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року (суддя Мазурок О.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначалось, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 , як судді у відставці було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області.

Вказує, що 11 березня 2020 року він отримав довідку Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2020 року за №01-17/85/2020 про суддівську винагороду, яка враховується при перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 189976 грн, та звернувся до відповідача із заявою про проведення такого перерахунку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20 березня 2020 року №6/03 у проведенні перерахунку відмовлено з посиланням на відсутність положень щодо порядку виконання рішення Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 та тому, що після 18 лютого 2020 року не відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року з урахуванням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року відповідача зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Посилається на те, що на виконання вказаних вище судових рішень відповідач здійснив перерахунок, виходячи із 56% суддівської винагороди судді Хмельницького апеляційного суду, а тому управління з 19 лютого 2020 року по травень 2021 року має перед ним борг по виплаті щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 771349 грн 92 коп, та розмір його щомісячного утримання становить 103586 грн 56 коп.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача з березня 2020 року по березень 2021 року включно - 11051 грн 44 коп, як 3% річних, та 40147 грн 80 коп інфляційних втрат, а всього 51199 грн 24 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 51199 гривень 24 копійки заборгованості та 908 гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального права. Зазначає, що судом проігноровано те, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 щомісячне грошове утримання суддям виплачується органами пенсійного фонду за рахунок коштів Державного бюджету України. Вказує, що судом не було взято до уваги те, що відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні ст. 625 ЦК України, а тому положення вказаної норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Посилається на те, що виконання судового рішення в частині нарахування відбулось невідкладно після набрання ним законної сили, при цьому виплата коштів нарахованих на виконання судових рішень буде здійсненна при відповідному фінансуванні в порядку та у спосіб встановлений законодавством. Вважає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані спеціальні норми закону що регулюють окремі види зобов`язань ЗУ «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплат» від 19.10.2000 та Постанова КМУ від 21.02.2001 №159. На думку апелянта судом не зазначено жодного обґрунтованого мотиву, з якого вказані вище доводи не були враховані при ухваленні оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Любицька Ю.О. підтримала апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

11 березня 2020 року позивач отримав довідку Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2020 року за №01-17/85/2020 про суддівську винагороду. Та у це й же ж день звернувся до ГУ ПФУ у Хмельницькій області із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вказаної довідки.

Рішенням відповідача від 20 березня 2020 року №6/03 у проведенні перерахунку було відмовлено з посиланням на відсутність положень щодо порядку виконання рішення Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 та тому, що після 18 лютого 2020 року не відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року з урахуванням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі №560/3048/20 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області від 20.03.2020 №6/03 про відмову у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Відповідно до листа Головного управління ПФУ у Хмельницькій області від 09.04.2021 №2837-2303/П-03/8-2200/21, на виконання цих судових рішень відповідач такий перерахунок здійснив, виходячи із 56% суддівської винагороди судді Хмельницького апеляційного суду та розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 103 586 грн 56 коп., констатувавши, що з 19 лютого 2020 року по травень 2021 року має перед позивачем борг по виплаті щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 771 349 грн 92 коп (а.с. 11-12). З врахуванням того, що починаючи з березня 2020 року по березень 2021 року позивач щомісячно недотримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 53 643 грн 04 коп.

З урахуванням правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.02.2021 року у справі №520/17342/18, вказаний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, позивач уже звертався до Хмельницького окружного адміністративного суду (справа №560/6082/21) з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №560/6082/21 відмовлено відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення коштів, оскільки суд вважав, що ці позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Ураховуючи зазначене, з метою недопущення порушення гарантованого Конвенцію права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства лише тому, що особам, які вважають, що судовими рішеннями порушені її права, має бути забезпечений доступ до правосуддя, що включає і розгляд скарги по суті, навіть в іншому, ніж це передбачено законом судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду у належному адміністративному судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України, визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з перерахунку і відповідно виплати щомісячного довічного грошового утримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить розрахунків, які б спростовували визначені судом суми інфляційних втрат на трьох відсотків річних, які стягнуті з відповідача.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те що, судове рішення у справі набрало чинності лише 10.03.2021 і саме з цього часу виникло зобов`язання, оскільки судовим рішенням у справі №560/3048/20 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області від 20.03.2020 №6/03 про відмову у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки Хмельницького апеляційного суду від 11 березня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги і на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, оскільки невиконання судових рішень державним органом не може бути виправдано нестачею коштів.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 травня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай