Номер провадження: 22-ц/813/4393/22
Справа № 522/8431/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року м. Одесса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1

-про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

26.05.2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в зв`язку з невиконанням заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2012 року 3% річних від простроченої суми та інфляційні витрати за період з травня 2017 року по квітень 2020 року в розмірі:

- з ОСОБА_1 - 97471,02 грн;

- ОСОБА_4 -118554,47 грн.

Одночасно просила суд стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року провадження у справі закрито в частині вимог до ОСОБА_5 ( а.с.38-39).

В своїх поясненнях представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко С.В. просить відмовити в заявлених вимогах посилаючись на відсутність доказів щодо невиконання прийнятого судового рішення Приморським районним судом м. Одеси від 12 грудня 2012 року.

17.02.2021 року надала заяву до Приморського районного суду м. Одеси про застосування строку позовної давності.( а.с.80-81).

В своїх запереченнях щодо застосування строку позовної давності позивачка зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання та не виключає відповідальності в порядку ст.625 ЦК України. При цьому посилається на судову практику Верховного С4уду України у справі 5/65/2011 від 09.11.2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних та інфляційні витрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 96 419 грн67 коп. та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2136 грн49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.( а.с.115-119).

Задовольняючи вимоги частково, районний суд виходив з того, що на підставі статті 625 ЦК України право виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям постанови про відмову в задоволені позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на вірний розрахунок стягнутого судового збору та на відсутність доказів які б свідчили про невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2012 року та своєчасний контроль за його виконанням Отримавши виконавчий лист позивачка не звернулась до примусового виконання рішення суду в органи виконавчої служби.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржуване судове рішення входить в перелік справ які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матерали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3% річних та інфляційні витрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 96 419 грн 67 коп районний суд виходив з того, що на підставі статті 625 ЦК України право виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Районний суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів виконання в односторонньому порядку грошового зобов`язання відповідно до рішення суду, а тому до спірних правовідносин застосував вимоги ст.625 ЦК України в межах трьохрічного строку. Стягуючи 96 419 грн 67 коп, районний суд виходив з того, що 3% річних від суми боргу за період з 26.05.2017 року по квітень 2020 року становить 26 033.31 грн, інфляційні витрати за вказаний період- 70 386,36 грн.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районого суду м. Одеси від 12.12.2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики на стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 295741,0 грн та судові витрати.( а.с.10-12).

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Однак, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено заборгованість за договором, не була погашена відповідачем і після прийняття заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2012 року.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018р. у справі №922/4099/17.

Районним судом вірно встановлено можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України, як до триваючого правопорушення та вірно застосовано наведену норму в поєднанні з нормою ст. 257 ЦК України стосовно нарахування 3% річних та інфляційних втрат за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 916/190/18 року чинне законодавство не пов`язує припинкення зобов`язання постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження та не виключає відповідальності за порушення строків розрахунків/

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача частково та правомірно задовольнив позовні вимоги в межах трьох річного строку, що передували зверненню до суду.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева