Номер справи 623/2622/21
Номер провадження 2/623/172/2022
18 січня 2022 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.
за участю секретаря судового засідання: Телешевської В. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 623/2622/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька , -
08.07.2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, яка в подальшому була уточнена, посилаючись на те, що 23.05.2014 року між гр. ОСОБА_4 (надалі - позивач) та гр. ОСОБА_2 (надалі - відповідач) був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 90. Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2019року (справа № 623/4548/19), яке набрало законної сили 16.01.2020року шлюб між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , було розірвано. Від шлюбу ми маємо двох неповнолітніх дітей, а саме двох доньок - гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 320, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 321, видані 29.08.2014р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю - гр. ОСОБА_1 . З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті двох доньок свідомо не приймає. Діти проживає разом з позивачем, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 17.03.2020року. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню дітей, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільних доньок, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечувати повноцінний відпочинок своїм донькам в інших країнах, які знаходяться за межами території України, за для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Крім того, позивач у в літку кожного року має можливість вивозити своїх доньок на лікування та відпочинок за кордон. Позивач неодноразово зверталась в усній формі, та телефонувала відповідачу з проханням надати дозвіл на виїзд спільних доньок за кордон на відпочинок та лікування. В телефонних розмовах відповідач постійно відмовляється надавати дозвіл на виїзд з дітьми за кордон, та рекомендує донькам після того, як виростуть побачити світ, а лікуватись можна на території України. Згодом позивач ще декілька разів зверталась до відповідача, з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Виходячи з вищевикладеного зазначаємо наступне: гр. ОСОБА_1 є громадянкою України з постійним місцем проживання на території України та відповідною реєстрацією, що підтверджується її копією паспорту тому при відпочинку за межами території України вона обов`язково буде повертатись до місця свого постійного перебування (реєстрації). Що стосується виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України зазначаю, що відповідні туристичні путівки можуть позивачем бути придбані в будь - який час шкільних канікул дітей у тому числі і знецінені туристичні путівки до будь - якої закордонної держави на відповідний період кожного року по декілька разів до повноліття дітей, а тому кожного разу звертатись до суду до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька є недоцільним та судовий процес по цивільним справам є довготривалим від З до 6 місяців, а то і більше, що кожного разу може приводити до втрати туристичних путівок та позбавляння дітей на гідний відпочинок за межами території України з відповідним порушенням їх прав.
Просить суд надати гр. ОСОБА_1 дозвіл, на виїзди за межи території України (за кордон) разом з нею двох доньок - гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щороку на відпочинок для підвищення рівня їх світогляду, покращення стану здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку щороку до досягнення ними 16-річного віку без дозволу (без згоди) та супроводу батька дітей гр. ОСОБА_2 . Витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на користь позивача.
Ухвалою судді від 24 вересня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.(а.с.44)
Представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без їх участі проти винесення заочного рішення не заперечував, позов просив задовольнити. (а.с. 81).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області Бойко М. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі. (а.с. 82)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 , оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з`явився в судове засідання, заперечень проти уточненого позову не надав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Після зменшення позивачем позовних вимог відповідачем не подано відзиву на зменшені позовні вимоги.
Також представником позивача надана заява ОСОБА_2 від 18.06.2021 року про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. (а.с. 42)
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Встановлено, що з 23.05.2014 року по 16.12.2019 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з яким мають спільних малолітніх дітей, доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.
Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати з позивачкою відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 17.03.2020 року. (а.с. 16).
Позивачка має бажання тимчасово виїхати з дітьми для відпочинку, оздоровлення доньок.
Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну»громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
На підставі ч. 2ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну»за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року, вказано, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.
Для виїзду дітей за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу.
Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.
На підставі ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст 12, 13, 77,81, 141,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд,-
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька задовольнити.
Надати дозвіл неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводу матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на тимчасові виїзди та в`їзди за межі України (за кордон) на територію населених пунктів України, щороку на відпочинок для підвищення рівня їх світогляду, покращення стану здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку до досягнення ними 16-річного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 908,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини заочного рішення суду проголошені 18.01.2022 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 20 січня 2022 року

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т.Д. Бєссонова