Справа № 573/247/22
Номер провадження 2/573/160/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий підрозділ Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що працює на посаді оглядача-ремонтника вагонів 4-го розряду ВП Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». Наказом відповідача від 09 грудня 2021 року його відсторонено від роботи з 10 грудня 2021 року у зв`язку з відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Із наказом він не згоден, оскільки згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та зі ст. 46 КЗпП України вакцинація від COVID-19 є добровільною. Відповідач не має права застосовувати заходи впливу до працівника, якщо останній не бажає її проходити. Такої підстави для відсторонення як відмова від проведення вакцинації від COVID-19 ні нормами КЗпП, ні іншим законом України не передбачено. Зазначає, що відповідачем порушено його право на працю. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить скасувати наказ відповідача від 09 грудня 2021 року №823/ОС про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати та поновити його на роботі, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Ухвалою від 28 лютого 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

04 травня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними. Позивач за своїм фахом входить до кола працівників, які підлягають обов`язковому щепленню. 28 листопада 2021 року ОСОБА_1 було попереджено, що, починаючи з 09 грудня 2021 року, у разі відсутності профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або наявності протипоказань до їх проведення він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати. Актом від 10 грудня 2021 року зафіксовано відмову позивача від надання документів про проведення щеплення. Наказом від 09 грудня 2021 року №823/ОС ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 10 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання документу про наявність протипоказань до його здійснення, про що останнього ознайомлено письмово. Відсторонення позивача від роботи проведено у передбачений законодавством спосіб, тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 05 травня 2022 року за клопотанням представника відповідача справу призначено до судового розгляду з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що з 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді оглядача-ремонтника вагонів 4-го розряду ПТО ст. Суми ІІ групи ВП Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (а. с. 15).

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 08 жовтня 2021 року №472 на підприємстві запроваджено проведення обов`язкового щеплення усіх працівників товариства проти COVID-19 (а. с. 61-64).

Як вбачається із зобов`язання про дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері нерозповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 і необхідність проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Додаток 1 до наказу від 25.11.2021р. №375) ОСОБА_1 зобов`язався до 08 грудня 2021 року включно надати начальнику відділу по роботі з персоналом ОСОБА_3 один із документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення. Також останній надав згоду на відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати у випадку їх ненадання (а. с. 47-48).

Копія наказу №375 від 25 листопада 2021 року суду не надана, але позивач не заперечував факту існування такого наказу, також підтвердив, що його 26 листопада 2021 року дійсно ознайомили з необхідністю щеплення або надання доказів щодо неможливості його проведення за станом здоров`я.

Наказом ВП Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 09 грудня 2021 року №823/ОС «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 10 грудня 2021 року без збереження заробітної плати до надання ним одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID- сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії). Наказ видано на підставі Ату про невиконання Зобов`язання, з якими працівник був ознайомлений, Акту про відмову від написання особистого пояснення. З вказаним наказом позивач ознайомився 10 грудня 2021 року (а. с. 12, 45).

Наказом ВП Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 25 лютого 2022 року №67 «Про допуск до роботи» з 01 березня 2022 року ОСОБА_1 допущено до роботи у зв`язку з веденням воєнного стану (а. с. 49).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 (Перелік доповнено новим п. 6 згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 2393 від 01.11.2021, який набув чинності з 09 грудня 2021 року).

У примітці до зазначеного наказу визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням підлягають працівники в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції, чинній на момент відсторонення від роботи), на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

На час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України Про оплату праці та ч. 3 ст. 5 Закону України Про державну службу.

Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються.

Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою.

Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

ЄСПЛ в рішенні від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем ні відповідачу, ні суду надано не було.

Позивача заздалегідь було попереджено роботодавцем про обов`язковість щеплення працівників установи проти COVID-19. Таке попередження оформлене наказом від 25 листопада 2021 року та Зобов`язанням (Додаток 1 до наказу від 25.11.2021р. № 375), які доведено до відома позивача.

Відсторонення ОСОБА_1 від роботи відбулось шляхом видання наказу №823/ОС від 09 грудня 2021 року про таке відсторонення із зазначенням підстави та строку відсторонення до надання ним одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID- сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія», з яким його ознайомлено під підпис.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця»(м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ), виробничий підрозділ Сумська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (м. Суми, вул. Привокзальна, буд. 1) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя