Справа № 464/2678/19 Головуючий у 1 інстанції Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/4398/21 Доповідач в 2-й інстанції Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Приндота У. Г., представника відповідача-адвоката Петришина А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/2678/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Петришина Андрія Михайловича на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07.11.2018 у сумі 28 000 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 731,84 доларів США, три проценти річних від простроченої суми, що складає 296,88 доларів США, а всього 29028,71 доларів США.

Позов обґрунтовує тим, що 07.11.2018 року передав відповідачу грошові кошти в загальній сумі 28 000 доларів США в якості позики. Зазначений факт підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Зазначену суму відповідач згідно розписки зобов`язаний повернути до 31.12.2018 року, однак свого обов`язку належним чином не виконав. Відповідач відмовляється повертати кошти на неодноразові звернення позивача.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 листопада 2018 року у сумі 29028,71 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 7349,87 грн.

Рішення оскаржив представник відповідача - адвокат Петришин А.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що він не погоджувався з розглядом справи за правилами спрощеного провадження. Таким чином суд позбавив його можливості захистити свої права, та довести, що правочин є удаваним та укладений під впливом насильства. Звертає увагу на те, що зі змісту розписки від 07.11.2018 року не можливо встановити особу позичальника, оскільки в ній не вказано ні паспортних даних,ні адреси позичальника. Також суд не дослідив та не витребував оригінал розписки, що є основною вимогою при пред`явлені позову. Вважає, що розписка не може трактуватися як договір позики,оскільки укладалася не з метою отримання боргу, а з підстав співпраці з відповідачем як з партнером по бізнесу. Враховуючи вищенаведене просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача-адвокат Приндота У.Г. надала суду пояснення на апеляційну скаргу . У поясненні зазначає, що суд не допустив порушення процесуального права , оскільки до 15 січня 2020 року норми ЦПК передбачали, що у спрощеному провадженні можуть розглядатися справи ціна позову, яких не перевищувала 500 прожиткових мінімумів. Звертає увагу, що розписка від 07.11.2018 року відповідає вимогам до договору позики і свідчить про реальне його укладення. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження у даній справі відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду на 05 листопада 2019 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.45).

Крім цього, 04 листопада 2019 року адвокат відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (ордер на а.с.38) подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача (а.с.46).

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з супровідним листом за вих..№464/2678/19/21470/19-Вих/2/464/1159/19 сторонам у справі надіслано копію рішення від 05 листопада 2021 року.

Отже суд першої інстанції виконав вимоги ст.272 ЦПК України щодо надіслання копії рішення сторонам у справі.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Враховуючи наведене, відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та просив суд через свого представника розглядати справу у його відсутності, повинен був цікавитися результатами розгляду справи та вживати заходів для оскарження рішення у визначені процесуальним законом строки.

Посилання відповідача на тривалу хворобу не підтверджене жодними належними та допустимими доказами.

Сам лише факт невручення судового рішення, з врахуванням того, що судом першої інстанції вжито відповідних заходів для цього, без наведення непереборних обставин які не дали змоги оскаржити рішення у передбачені процесуальним законом строки не є підставою для перегляду рішення,яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня його складення, зобов`язує суд відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку відмовити у відкритті апеляційного провадження, натомість судом помилково було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Керуючись ст.ст.358 ч.2,383,384,389-391 ЦПК України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Петришина А.М. на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 19 травня 2022 року

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк