Справа № 464/3901/21
пр.№ 2/464/459/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/3901/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4

вимоги: скасування рішень про державну реєстрації права власності на квартиру, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

представники учасників справи:

позивача - адвокат Добушовський О.В.

відповідача ОСОБА_3 - адвокат Сидоренко М.Р.

Обставини справи

Адвокат Добушовський О.В. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить:

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10549041 від 31 січня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 34360676, на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_2 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49909702 від 28 листопада 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 4525795, на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_3 ;

-визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалами суду від 31 травня 2021 та 03 червня 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику/представнику заявника.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 заяву представника позивача задоволено та накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачеві/представнику позивача строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі третю особу, які не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , а також відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року повернуто відповідачу ОСОБА_3 (його представнику - адвокату Сидоренку Максиму Романовичу) позовну заяву про визнання ОСОБА_1 таким, що не прийнятий до ЖБК № 172, не набув статусу члена ЖБК та не набув майнових прав на нерухоме майно.

Представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, згідно з якою просить також витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів спірну квартиру.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав ненабуття права власності на квартиру та такий факт не є преюдиційним. Заявив про застосування строку позовної давності.

Третьою особою заперечено позовні вимоги з аналогічних з відповідачем підстав, що викладено у письмових поясненнях.

Надано підтвердження надіслання даних документів іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, та просить про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не з`явилися, жодних клопотань від таких не надходило, а тому, зважаючи на вимоги ст.223 ЦПК України, наявні підстави для розгляду справи по суті за достатності матеріалів для прийняття рішення.

При розгляді справи у судових засіданнях представник позивача позов підтримав, а третя особа - проти такого заперечила.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (ст.10 ЦПК України).

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року та постановою Верховного суду від 15 серпня 2018 року у цивільній справі № 2-486/11, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено; позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 02 серпня 2007 року. У задоволенні вимоги про витребування квартири із незаконного володіння відмовлено.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24 квітня 2019 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, у цивільній справі № 464/5526/18, позов ОСОБА_3 задоволено: визнано житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_3 1/2 житлової квартири, що була придбана 31 січня 2014 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат житловою площею 21,6 кв м., загальною площею 47,9 кв.м.

Водночас рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, у цивільній справі № 2464/1273/15-ц, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_6 задоволено частково --визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Позивачем заявлено вимоги про скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 10549041 від 31 січня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 34360676, на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_2 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49909702 від 28 листопада 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 4525795, на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_3 .

Наявність таких підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 грудня 2019 року за № 194745019.

У ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення його права та виступає неналежним способом захисту порушеного права.

Суд робить такий висновок із положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де унормовано, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Саме такі правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 06 квітня 2021 року у справі № 910/1001/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Вимоги про визнання права власності на квартиру та витребування з чужого незаконного володіння позивач обґрунтовує тим, що є єдиним законним власником квартири.

За ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним - ст.387 ЦК України.

Водночас жодних доказів та правовстановлюючих документів про право власності позивача на квартиру позивачем суду не надано, докази, що такі видавались, матеріали справи не містять.

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст.384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно із ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Спір на підставі наведених норм закону про визнання права власності за позивачем не вирішувався, рішення судів про таке визнання, які б у порядку ст.18 ЦПК України підлягали обов`язковому виконанню, відсутні. Установлення певних фактів у порядку ч.4 ст.82 ЦПК України, як покликається позивач, не замінює рішення суду про визнання права власності з доведенням усіх необхідних обставин.

Позицію сторони позивача про те, що у межах розгляду цивільної справи № 2-486/11, у якій відповідач ОСОБА_3 не був учасником, установлено єдиного законного власника квартири - позивача, що є преюдиційним фактом, суд уважає хибним, зважаючи на таке.

За змістом ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч.ч.4, 5, 7).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зробила висновок про те, що обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Висновок суду в іншій справі № 2-486/11 в частині судження про набуття позивачем права власності не є обставиною справи, а є висновком, зробленим судом на підставі встановлених ним обставин справи.

Якщо суд дійде висновку, що обставини спору протилежні чи колізійні визначеним під час слухання іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу слід вирішити відповідно до тих обставин, які безпосередньо встановлені судом, котрий її розглядає. Сторона у справі може заперечувати преюдиціальні факти належними та допустимим доказами й суд повинен ці заперечення розглядати й оцінювати (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі № 225/1649/17).

Згідно із листом Управління житлового господарства департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 26 січня 2022 року рішення загальних зборів членів ЖБК № 172 від 21 лютого 1992 року про вступ ОСОБА_1 (позивача) для затвердження виконавчим комітетом Львівської міської ради не поступало і не затверджувалось. Спірна квартира АДРЕСА_1 за позивачем не закріплювалась та ордер йому не видавався. Інформації про сплату внесків позивачем та вступ його до членів ЖБК № 172 у Львівській міській раді немає. Оскільки рішення загальних зборів про вступ позивача до членів ЖБК № 172 не затверджувалося, а тому позивач членом такого ЖБК не був. Згідно бази даних черговиків квартирного та кооперативного обліків позивач у Львівській міській раді ні на квартирному обліку, ні на кооперативному обліку не перебуває та не перебував.

Як убачається із ст.137 ЖК України, громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу.

Утім, як убачається із наданих стороною позивача судових рішень, такі питання предметом дослідження у суді при розгляді інших справ не були.

Додатково про наявність спору свідчить перебування у провадженні Сихівського районного суду м.Львова цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (позивач у даній справі), ЖБК № 172 про визнання ОСОБА_1 таким, що не прийнятий до ЖБК № 172, не набув статус члена такого та не набув майнових прав на нерухоме майно - спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Наведене у своїй сукупності дає суду підставу для висновку щодо необхідності звернення вимоги про визнання права власності на квартиру житлово-будівельного кооперативу саме до ЖБК № 172. Беззаперечно саме кооператив вправі визнавати чи заперечувати право власності позивача.

Оскільки Житлово-будівельний кооператив № 172, який за матеріалами справи є первісним законним володільцем, не залучений позивачем до участі у справі як відповідач, а тому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безсумнівно не можуть одноосібно відповідати за заявленими вимогами позивача про визнання права власності на квартиру.

Законодавцем у ч.ч.1-4 ст.51 ЦПК України викладено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За наведеними процесуальними нормами суд позбавлений можливості за власної ініціативи замінити/залучити співвідповідача. Утім позивачем не пред`явлено вимогу до належного/належних відповідача/відповідачів та не заявлено відповідного клопотання про таку заміну/залучення.

Установивши, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежних відповідачів/залучення належних відповідачів, суд відмовляє у позові до таких відповідачів (постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 19 серпня 2020 року у справі 639/6295/16-ц, від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18, від 08 липня 2020 року у справі № 612/808/18).

Оскільки не встановлено права власності позивача на спірну квартиру, а тому її витребування з чужого незаконного володіння неможливе, адже норми цивільного законодавства надають таке право тільки власнику.

Щодо застосування строку позовної давності, заявленої відповідачем, то суд дійшов наступного висновку.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі правові висновки викладені в низці постанов Великої Палати Верховного Суду: від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц; від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц.

Оскільки судом відмовлено у позовних вимог по суті, а тому застосування строку позовної давності є неможливим.

Підсумовуючи наведене, правові підстави для скасування рішень про державну реєстрації права власності на квартиру, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відсутні, що зумовлює відмову у позові. Доводи позивача, який користується правовою допомогою та на якого покладено обов`язок доведення позовних вимог, не підтверджені об`єктивними доказами та зводяться до власного суб`єктивного тлумачення обставин справи. Слушними є аргументи сторони відповідача та третьої щодо неможливості задоволення позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні відомості та докази, що б спростовували даний висновок суду, який узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Інші доводи не впливають на таке вирішення спору.

Судові витрати

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України).

Щодо заходів забезпечення позову

У відповідності до положень ч. 9 та ч.10 ст. 158 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, вжиті заходи забезпечення позову ухвалою від 10 червня 2021 року зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням, після чого підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати позивача залишити по понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 03 серпня 2022 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО