Справа № 242/5761/21
Провадження № 2/242/245/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2022 р. позивач звернувся до суду із даним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

Зазначив, що він є власником 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрована, але з 2004 р. не мешкає відповідачка.

Просив визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечення відповідача.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачка відзив не надала.

Процесуальні дії у справі.

12.11.2021 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який отримано 17.11.2021 р.

17.11.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

Ухвалою від 13.01.2022 р. позовну заяву залишено без руху.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 17.02.2009 р.

Згідно довідки № 07-29д/5365 від 28.10.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно повідомлення Відділу реєстрації Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту від 28.10.2021 р. ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2004 р.

01.11.2021 р. ОСОБА_1 було відмовлено у знятті з реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали суду надано рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 17.02.2009 р., відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на спадщину за законом у вигляді Ѕ частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також, з тексту рішення вбачається, що ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_4 . Відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що вона почала сумісно проживати з ОСОБА_5 приблизно у 1999 р., з цього ж часу з ними разом проживав і брат її майбутнього чоловіка ОСОБА_1 .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частки будинку, відомостей щодо іншого власника, яким може бути й відповідачка, оскільки вона є дружиною його брата ОСОБА_5 , не надав. Крім того, невідомо ставлення другого співвласника щодо реєстрації у будинку відповідачки, відомостей про нього позивачем не надано та до участі у справі не залучено. Власник має право, крім володіння, також і користування належним йому майном. З метою недопущення порушення прав власності суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви відмовити за недоведеністю.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст..346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності;3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст..347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідачка не проживає у вищезазначеній квартирі з 2004 року, проте законних підстав для визнання її такою, що втратила право користування немає, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання втративши право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 22.03.2022 р.

Суддя В.Г.Черков