ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Харків

справа №619/318/21

провадження №22-ц/818/1155/22, №22-ц/818/1160/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року та на додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року у складі судді Остропілець Є.Р.,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №500963613 в розмірі 54 522,27 грн., судові витрати у розмірі 2102 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.07.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28.07.2021 стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 13098 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт-Капітал», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Зазначає, що станом на день подання позовної заяви відповідач не повернула повністю кредитні кошти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, на яку було нараховано 3 % річних, інфляційні втрати та подвійна облікова ставка НБУ за весь час прострочення. Щодо факту видачі кредитних коштів за кредитним договором, позивач зазначив, що ним на адресу АТ «Альфа-Банк» було надіслано адвокатський запит від 03.09.2021 № 38451 із вимогою надати детальний розрахунок відступленої суми боргу, та виписки по рахунку, проте Банк відповіді на цей запит не надав, у зв`язку з чим є необхідність у витребуванні від АТ «Альфа-Банк» виписки по рахунку за кредитним договором № 500963613 та детального розрахунку відступленої суми боргу.

Вказує, що з моменту набутого права вимоги, всі спроби нового кредитора отримати докази видачі кредиту, розрахунку боргу, виписку по рахунку були безрезультатні.

З приводу незгоди з додатковим рішенням суду позивач зазначив, що заява представника відповідача ОСОБА_2 , на яку посилається суд в додатковому рішенні не була отримана позивачем та не надсилалася відповідачем на адресу позивача, не було отримано і додатки на підтвердження витрат на правничу допомогу. Вказує, що заявлена та стягнута сума на правничу допомогу із врахуванням незначної складності, сталої судової практики в даній категорії справ є значно завищена. При цьому посилається на середній розмір заробітної плати за 1 робочий день у липні 2021 року складає 556,22 грн., і навіть якщо припустити, що представник витратив цілий робочий день для надання правничої допомоги, витрати по часу на половину робочого дня повинні були складати 556,22 грн., а не 13098,50 грн. за справу незначної складності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що не погоджується з її доводами. Вказує, що позивачем не надано жодного будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та їх розміру, а також наявності заборгованості.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачеві було відступлено право вимоги боргів від боржників ПАТ «Альфа-Банк», копія договору факторингу № 1 від 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» зроблена не з оригіналу, у додатках до позову відсутній додаток до договору № 1 від 21.06.2016 реєстру боржників, з яких вбачається, що відступаються права вимоги саме щодо відповідача. Також, позивач не заявляв клопотання про витребування доказів у суді першої інстанції, а отже підстави здійснювати запити і витребувати доказів в суді апеляційної інстанції відсутні.

Щодо витрат на правову допомогу представник відповідача зазначив, що витрати на правову допомогу є співмірними з у рахуванням транспортних витрат, відрядних, поштових витрат, договором визначено тверду суму оплати за надання професійної правничої допомоги, 01.03.2021 представником відповідача надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи, де вказав витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, отже позивачу було відомо про розмір витрат на правничу допомогу. Позивачем не надано жодного доказу не співмірності витрат на професійну правничу допомогу, не наведено конкретне обґрунтування, відтак підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що окрім копії чек-листа з переліком документів, копії анкети-заяви на отримання кредиту, копії кредитного договору, розрахунку заборгованості та копії паспорта відповідача не міститься будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві. Суд зазначив, що такими доказами, зокрема, може бути складена у відповідності до вимог діючого законодавства довідка про рух коштів по рахунку відповідача, підписана відповідальною особою банку, оригінал кредитного договору, виписки за картковим рахунком, докази отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, належним чином завірена копія журналу зареєстрованих поштових відправлень, рекомендовані поштові повідомлення про вручення чи невручення повідомлень про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості за кредитним договором боржнику, але за час розгляду справи судом, представник позивача таких доказів на підтвердження заявлених позовних вимог суду не надав.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підставі яких ТОВ «Вердикт Капітал» отримав би право грошової вимоги до відповідача у зобов`язанні за кредитним договором №500963613 від 03.11.2014 р., укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», у зв`язку з чим неможливо встановити, що ТОВ «Вердикт Капітал» є належним кредитором.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених відповідачем судових витрат, суд вважав належним до стягнення з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_2 долучено рахунок на оплату №2 від 14.07.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 14.07.2021 на суму 10000 грн (гонорар успіху), а також рахунок на оплату №3 від 14.07.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 14.07.2021 на суму 3098 грн (відрядні та компенсація вартості пального для автомобіля) Таким чином, враховуючи, що рішенням суду від 13.07.2021 у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13098,00 грн.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції від 13 липня 2021 року відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» мотивовано свої вимоги тим, що між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 21.06.2016 укладено кредитний договір №500963613 на суму кредиту 14344,60 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних з датою остаточного повернення кредиту та припинення нарахування відсотків та комісій 04.11.2018. Між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, у відповідності до умов якого до ТОВ "ФК «Веста» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором. 16.01.2019 між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, у відповідності до умов якого до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 26.11.2020 становить 54 522,27 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 13911,09 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 21196,13 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 4208,58 грн.; заборгованість з пені 9200,00 грн. Крім того нараховано станом на 26.11.2020 3 % річних 1253,25 грн., втрати від інфляції 2314,81 грн., подвійна облікова ставка НБУ 2438,41 грн.

Судовим розглядом установлено та підтверджується матеріалами справи наступне.

03.11.2014 р. між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500963613, відповідно до п. 2.1. якого сума кредиту складає 14 344,60 грн. (том 1 а.с. 11-13).

На підтвердження передачі кредитних коштів позичальнику позивачем було надано чек-лист з переліком документів, що формує досьє клієнта, Анкету-заяву на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» (а.с. 9-10).

Верховний Суд у своїй постанові від 23.09.2019 під час розгляду справи № 910/10254/18 зробив висновок, що належним доказом, що підтверджує факт передачі кредитних коштів є банківські виписки з рахунків позичальника.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з цим позовом Банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості, виписку по кредитному договору за період з 23 травня 2008 року по 02 березня 2016 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних доказів щодо отримання відповідачем кредитних коштів, а також наявності заборгованості за кредитним договором станом на час звернення до суду із вказаним позовом.

Крім того, в апеляційній скарзі підтверджується відсутність у нового кредитора доказів наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором від 03.11.2014 № 500963613.

Клопотання про витребування доказів із обкутуванням причин неможливості самостійно надати докази - в суді першої інстанції не заявлялося.

Щодо виникнення у позивача права вимоги за кредитним договором від 03.11.2014 № 500963613, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

21 червня 2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено Договір факторингу №1 відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до договору (том 1 а.с. 23).

Додаток 1 до договору факторингу від 21.06.2016 позивачем разом із позовом не наданий, тобто факт виникнення у ТОВ «Кредитні Ініціативи» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500963613 від 03.11.2014 позивачем не доведений.

26.12.2018 між ТОВ "Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, згідно якого фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Відповідно ж до п. 2.3 факторингового договору, право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього договору (том 1 а.с. 24-38).

Додаток №1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА позивачем разом з позовною заявою не наданий, тобто факт переходу до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №500963613 від 03.11.2014 не доведений.

16.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, згідно якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку №1-1 до договору. Відповідно ж до п. 2.3 факторингового договору, право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору (том 1 а.с. 39-49).

В якості доказів додаток №1-1до договору відступлення права вимоги № 16-01/19/1 суду не наданий.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено виникнення права грошової вимоги до відповідача у зобов`язанні за кредитним договором №500963613 від 03.11.2014., укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, належність ТОВ «Вердикт Капітал» до кредитора за вищевказаним кредитним договором.

Також колегія суддів погоджується з розміром належних до відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.

Щодо задоволення вимог відповідача про стягнення з позивача судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 13098 грн., які також стягнуті і додатковим рішенням суду, колегія суддів зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та у розмірі 13098 грн., що підтверджується рахунком на оплату №2 від 14.07.2021 в сумі 6000 гривень, квитанцією до прибуткового касового ордера від 14.07.2021 на суму 10000 грн (гонорар успіху), а також рахунку на оплату №3 від 14.07.2021 та квитанції до прибуткового касового ордера від 14.07.2021 на суму 3098 грн (відрядні та компенсація вартості пального для автомобіля).

Зі змісту статті 58 ЦПК України убачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу надавалася правнича допомога адвокатом Шовковим О.С. на підставі договору № 24-02/2021 від 24 лютого 2021 р.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як убачається із Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 24-02/2021 від 24.02.2021, сторони узгодили визначення розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, а саме 6000 грн. Клієнт здійснює оплату сум Гонорару та/або відрядних, витрат понесених адвокатом в процесі розгляду справи, у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту отримання рахунку.

Згідно п.п. 5.4 Договору, Клієнт сплачує Адвокату витрати на службові відрядження, пов`язані з виконанням умов цього Договору (витрати на пальне, квитки, сплату судового збору у разі необхідності та ін.)

Згідно п.п. 5.5 Договору, Клієнт сплачує Адвокату витрати на службові відрядження, пов`язані з виконанням умов цього Договору (зокрема компенсує вартість проїзних квитків або вартість пального), у разі здійснення виїзду за межі м. Харкова, при цьому сума відрядних за 1 добу відрядження сторони погодили у 500 грн.

Згідно п. 5.6 Договору, у разі повної відмови або часткової відмови судом у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , та закриття провадження у справі, Клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у розмірі 10 000 грн. Гонорар успіху сплачується у строк не пізніше 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку адвокатом.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як убачається з рахунку на оплату № 2 від 14.07.2021 та квитанції до прибуткового касового ордера від 14.07.2021, рахунку на оплату №3 від 14.07.2021 та квитанції до прибуткового касового ордера від 14.07.2021 сума гонорару та витрат, пов`язаних з виконанням договору про надання правничої допомоги склала 13098 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними, однак не у визначеному відповідачем розмірі, з огляду на таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вважає, що умовне визначення сторонами договору про надання правничої допомоги витрат пального для автомобіля не підтверджує фактичне понесення вказаних витрат. Також, прибуття представника відповідача до суду, на представництво інтересів у якому укладено угоду про надання правової допомоги, не може вважатися відрядженням, оскільки це є виконанням обов`язків за умовами укладеного договору

При таких обставинах, витрати в сумі 3098 грн відрядні та компенсація вартості пального для автомобіля не підлягають відшкодуванню з позивача на користь відповідача.

Визначена п. 5.6 Договору про надання правничої допомоги сума в розмірі 10000 гривень, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18)

Колегія суддів, враховуючи викладені позивачем доводи в обґрунтування заяви про зменшення витрат на правову допомогу (том 1 а.с. 152), вважає розмір гонорару адвоката в сумі 10000 гривень завищеним, таким що не відповідає критерію розумності, оскільки вказана складова частина гонорару є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, їх виду, складністю справи, затраченим часом на надання послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів, враховуючи розмір витрат на правову допомогу, що були стягнуті рішення суду першої інстанції, вважає за доцільне зменшення компенсації витрат на правову допомогу, що були стягнуті додатковим рішенням суду до 4000 гривень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду від 13 липня 2021 року ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.374, п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції від 28 липня 2021 року, змінюючи його в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга на рішення суду від 13 липня 2021 року залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 375, п. 4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину у такій редакції.

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:

Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова