Справа № 756/1913/21
Провадження № 2-п/756/18/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

представника заявника (відповідача) - Лисенко Я.О.,

представника стягувача (позивача) - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Г.О. про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Г.О. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2021 року у цивільній справі №756/1913/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

УСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Г.О. звернулась до суду із клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2021 року у цивільній справі №756/1913/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Вимоги заяви про перегляд заочного рішення ґрунтує на тому що, при постановленні судового рішення неповно з`ясовано обставини, що мають юридичне значення для справи, через неналежне повідомлення про дату та час судового засідання відповідач не зміг надати суду власні аргументи. Заявник вказує, що ОСОБА_1 дізнався про існування судового засіданні по справі №756/1913/21 при отриманні 04.11.2021 судової повістки про призначення судового засідання на 26.10.2021 та при ознайомленні із матеріалами судової справи 24.11.2021, при цьому отримавши копію судового рішення. Крім того, зазначається, що позовні вимоги про стягнення санкцій, передбачених ст.625 ЦК України обмежені останніми трьома роками перед зверненням до суду, відтак подає заяву про застосування строків позовної давності.

З цих підстав заявник просив суд поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2021 у справі №756/1913/21 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник заявника Лисенко Я.О. просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення суду від 30.09.2021 та застосувати строки позовної давності за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Представник позивача у судовому засіданні ОСОБА_4 заперечила проти задоволення заяви та клопотання заявника, при цьому, подала письмові пояснення, в яких вказала, що наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для перегляду заочного рішення, оскільки він не навів поважних причин неявки в судові засідання, та не надав нових доказів, які б спростовували висновки суду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26.02.2021 було відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10.06.2021.

Судове засідання призначене на 10.06.2021 було відкладено на 30.09.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія судової повістки про призначене судове засідання на 10.06.2021 та 30.09.2021, яка була направлена на адресу відповідача повернулась до суду з відміткою листоноші: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.36, 42).

Водночас, судом вчинялися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.44).

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2021 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних за період з 24.01.2014 року по 03.02.2021 року включно в розмірі 16 386 грн. 30 коп. та інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по грудень 2020 року включно в розмірі 132 604 грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 489 грн. 91 коп.

У своїй постанові від 23 квітня 2018 року у справі №916/3188/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі якщо поштове відправлення у справі було надіслано судом за належною адресою (повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, супровідний лист про направлення копії заочного рішення суду від 30.09.2021, не був направлений на адресу відповідача (а.с.57).

Відтак, відповідач фактично не отримував копії заочного рішення суду від 30.09.2021, оскільки відсутні дані про дійсне направлення та отримання відповідачем направленої йому копії заочного рішення суду.

09.12.2021 до суду від відповідача надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2021 у справі №756/1913/21 та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відтак, суд вбачає достатньо підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. За таких обставин, суд прийшов до висновку поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання в якому було ухвалене заочне рішення та не повідомив про причини своєї неявки з поважних причин, оскільки відсутні дані які б свідчили про обізнаність відповідача щодо наявності спору на розгляді в суді, а також дати та часу проведення судового розгляду.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку суд, дійшовши висновку про наявність поважних причин неявки в судове засідання та не повідомлення суду про причини неявки, не вбачає у заяві про перегляд заочного рішення суду посилань на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. У судовому засіданні заявником також не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

У своїй заяві заявник фактично вдається до переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Що стосується доводів заяви у частині спливу строку позовної давності, слід зазначити, що згідно правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

У відповідності до ч. 3 ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі, а що стосується наведених у заяві аргументів, щодо спливу строку позовної давності, то ці обставини можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Лисенко Г.О. строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2021 у цивільній справі №756/1913/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Г.О. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.09.2021 у цивільній справі №756/1913/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 17 січня 2022 року.

Суддя М.М. Ткач