Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/370/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді - Козіної С.М.,

секретаря - Проценко Ю.В.,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилась),

відповідача - ОСОБА_2 (не з`явився),

відповідачки - ОСОБА_3 (не з`явилась),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року позивачка подала до суду вищезазначений позов, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на право на земельну частку (пай) розміром 3,17 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», що посвідчується виданим на ім`я ОСОБА_5 відповідним сертифікатом серії РН № 339740, виданим 26 квітня 2001 року на підставі рішення Кагарлицької районної державної адміністрації від 20 лютого 2001 року № 40. 20 червня 2005 року на підставі зазначеного вище сертифікату було видано на ім`я ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 461997, площею 3,2014 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території села Півці Кагарлицького району Київської області. Разом з тим, 30 травня 2008 року на ім`я позивачки державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори відповідно до цього ж сертифікату було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку права на земельну частку (пай), оскільки ні позивачка, ні нотаріус не знали, що на цю земельну ділянку вже було оформлено державний акт. Тому, коли позивачка звернулася до Ржищівської міської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав відповідно до зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку, то нотаріус своєю постановою відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії через подвійне оформлення речового права на одну і ту ж земельну ділянку, а також через наявність технічної помилки у написанні імені матері позивачки у цьому державному акті - « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_7 ». За таких обставин, скасуванню підлягає свідоцтво про право на спадщину за законом, що було видане уже на існуюче право власності на ту саму земельну ділянку, право власності на яке вже було набуте шляхом видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 461997, площею 3,2014 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території села Півці Кагарлицького району Київської області. Нажаль, на сьогодні позивачка не має жодної можливості внести виправлення у цьому державному акті в частині написання прізвища її баби у зв`яжу із її смертю, тому нотаріус порадила їй встановити факт належності бабі даного документа у судовому порядку. Враховуючи зазначене, позивачка просила встановити факт належності державного акта серія ЯА № 461997 на право власності на земельну ділянку площею 3,2014 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, виданого 30 червня 2005 року на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 20 грудня 2004 року № 670 її бабі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1-294 від 30 травня 2008 року, що було видане державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В. їй, ОСОБА_1 , після смерті її баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку спадкового майна, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,17 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) РН №339740, виданого Кагарлицькою районною адміністрацією Київської області 26.04.200.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

У підготовче засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, про що подав відповідну заяву.

У підготовче засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, про що подала відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що визнання відповідачами позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

За нормою ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (див. «Рисовський проти України) де зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 1268, 1301 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 142, 198, 200, 206, 223, 247, 263-265, 273, 293, 315, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт належності державного акта серія ЯА № 461997 на право власності на земельну ділянку площею 3,2014 га для товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, виданого 30 червня 2005 року на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 20 грудня 2004 року № 670, бабі позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1-294 від 30 травня 2008 року, що було видане державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В. ОСОБА_1 , після смерті її баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку спадкового майна, що складається з права на на земельну частку (пай) розміром 3,17 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) РН №339740, виданого Кагарлицькою районною адміністрацією Київської області 26 квітня 2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя