КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Суханової Є.М., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, трьох відсотків річних, інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі ПрАТ «Київводоканал» ) звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і ним в неповному обсязі сплачуються кошти за надані йому житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, в зв`язку з чим за період часу з 01 серпня 2014 року по 28 лютого 2021 року утворився борг у вищенаведеному розмірі, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість:

- за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 19 182,29 грн.;

- три відсотки річних у розмірі 2402,59 грн.;

- інфляційних втрат - 9386,53 грн.;

- судовий збір - 2270,0грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що ним було заявлено про необхідність застосування спливу строку позовної давності, однак суд першої інстанції вказаного не врахував.

Просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, що на його думку перериває строк позовної давності, тому підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, який відповідачем не виконується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, однак зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції було здійснено процесуальні порушення, які є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні частини позовних вимог, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

24 січня 2019 року між сторонами було укладено договір № про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Спірна заборгованість нарахована відповідно до договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Доказів, які б спростовували наявність цивільно-правового обов`язку з оплати отриманих житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 перед відповідачем у спірний період та розміру заборгованості надано не було.

Висновки місцевого суду, що в межах даного спору позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення спірної заборгованості є обґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 було заявлено про необхідність застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

В силу положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Спірна заборгованість відповідача утворилась з 01 серпня 2014 року по 28 лютого 2021 року.

Звернувшись із позовом 08 квітня 2021 року ПрАТ «Київводоканал» пропустило трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, яка утворилась до 08 квітня 2018 року включно, що являється підставою для відмови в позові в цій частині та відповідно вимог про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних, які являються похідними вимогами від вимог про стягнення заборгованості за вказаний період.

Колегія суддів зауважує, що строк позовної давності в даному випадку застосовується до заборгованості за кожним із платежів окремо, при цьому часткова оплата періодичних платежів не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу.

З огляду на наданий розрахунок, який не спростовано відповідачем, підлягає стягненню заборгованість нарахована за період з 01 березня 2018 року, оскільки початкова дата прострочення платежу за березень 2018 року являється 21 квітня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, до лютого 2021 року, яка становить суму 7289,45 грн. та включає в себе заборгованість за спожиті послуги, 3% річних та інфляційну складову.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцевим судом було невірно встановлено обставини справи, невірно застосовано норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в задоволенні позову - на позивача.

Позовні вимоги задоволені частково, відповідно сума судового збору, яка повинна бути покладена на відповідача становить 1335,9 грн. (23,54%*5675 грн. (2270+3405)), при цьому ним було сплачено 3405 грн, а тому 2069,1 грн. повинні бути відшкодовано позивачем.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерного товариства «Київводоканал» задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерного товариства «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2018 року до лютого 2021 року в розмірі 7289 (сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 45 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерного товариства «Київводоканал»на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) грн. 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» травня 2022 року.

О.І. Сліпченко

Є.М. Суханова

Л.П. Сушко