Постанова

Іменем України

20 травня 2022 року

м. Київ

справа № 504/2175/17-ц

провадження № 61-1432св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Князюка О. В., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення земельного сервітуту.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що земельний сервітут, встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року у справі № 2-747/04, факт існування дії якого встановлений рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року у справі № 1515/1184/12, підлягає припиненню відповідно до статті 406 ЦК України та статті 102 ЗК України через те, що встановлений земельний сервітут має наслідок порушення статті 100 ЗК України та статті 402 ЦК України щодо попереднього врегулювання спору про встановлення земельного сервітуту на підставі домовленості позивача та власником, володільцем сусідньої земельної ділянки. Також не з`ясована можливість задоволення вимог позивача іншим шляхом, менш обтяжливим для власника, володільця земельної ділянки і не визначено обсяг прав відповідача, в якій частині встановлено сервітут та його розмір на місцевості із зазначенням відправних точок. Майно, з метою забезпечення використання якого встановлено земельний сервітут, є самочинним будівництвом, право власності на яке не набувається, а отже, і захисту не підлягає.

Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати постійний земельний сервітут земельної ділянки у розмірі 15 кв. м уздовж несучої стіни будинку АДРЕСА_1 , що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , для проходу, а також складання будівельних матеріалів з метою ремонту та обслуговування стіни будинку, належного на праві власності ОСОБА_2 , встановленого рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року у справі № 2-747/04.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року у складі судді Дяченко В. Г. позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постійний земельний сервітут земельної ділянки в розмірі 15 кв. м вздовж несучої стіни будинку АДРЕСА_1 , що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , для проходу, а також складання будівельних матеріалів з метою ремонту та обслуговування стіни будинку, що належить на праві власності ОСОБА_2 , встановлений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року у справі № 2-747/04. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності обставин, що унеможливлюють використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 , щодо якої встановлено постійний земельний сервітут, площею 15 кв. м, вздовж стіни будинку АДРЕСА_1 , що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 для проходу та складування будматеріалів для ремонту та обслуговування стіни будинку ОСОБА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що, набувши за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2005 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 жовтня 2005 року права власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тим самим набули зобов`язання за сервітутом, встановленим на підставі договору від 29 липня 2005 року, і при переході прав на цю земельну ділянку в розумінні статті 100 ЗК України та частини шостої статті 403 ЦК України сервітут зберіг свою дію.

Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 не був учасником справи у суді, коли вирішувалося питання про встановлення постійного земельного сервітуту, та стороною договору з Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, на підставі якого був встановлений сервітут, не впливає на збереження стосовно нього як особи, до якої перейшли права на земельну ділянку, земельного сервітуту, встановленого щодо цієї земельної ділянки за участі попереднього землекористувача ОСОБА_5 .

Підстави встановлення сервітуту не припинилися і у ОСОБА_2 існувала і продовжує існувати потреба в обслуговуванні стіни свого будинку і улаштуванні відмостки, а позивач не довів, що існування встановленого земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У січні 2022 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 161/2621/19 (провадження № 61-20921св19).

У касаційній скарзі представник заявника посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) як на підставу касаційного оскарження судового рішення. Представник заявника зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 406 ЦК України та частини першої статті 102 ЗК України у подібних правовідносинах, а саме, висновку про ознаки та рід обставин, які мають істотне значення для припинення сервітуту за рішенням суду, та чи належать до таких обставин (істотних) наведені позивачем підстави припинення сервітуту у контексті даної справи.

У касаційній скарзі як на підставу для оскарження судового рішення представник заявника посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме: апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У квітні та травні 2022 року ОСОБА_2 подала відзиви на касаційну скаргу, у яких зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 впродовж тривалого часу систематично порушують її права, не дотримуючись правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням судовим рішенням постійного земельного сервітуту. Повторна реєстрація такого речового права на нерухоме майно - земельного сервітуту, коли реєстрація земельного сервітуту в Книзі реєстрації договорів встановлення земельного сервітуту під № 001 і вже відбулася 29 липня 2005 року, на цей час чинним законодавством не передбачена і визнається державою.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини, встановлені судами

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року у справі № 2-747/04 за позовом ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Одеської області, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту, позов задоволено, встановлено постійний земельний сервітут земельної ділянки у розмірі 15 кв. м, уздовж стіни будинку АДРЕСА_1 , що межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 , для проходу та складування будматеріалів для ремонту та обслуговування стіни будинку ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в обслуговуванні стіни будинку № 4 , відмостки на відстані 1 м від стіни будинку.

Рішенням Дев`ятнадцятої сесії IV скликання Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 15 червня 2005 року на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 2-747/04 зобов`язано ОСОБА_5 укласти платний договір на встановлення постійного земельного сервітуту, а ОСОБА_2 сплачувати Крижанівській сільській раді 0,75 грн за 1 кв. м земельної ділянки на рік.

Згідно з договором оренди землі від 15 червня 2005 року Крижанівською сільською радою як орендодавцем передано, а ОСОБА_5 як орендарем прийнято в короткострокове платне користування земельну ділянку на АДРЕСА_1 , загальною площею 0,05 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель на 5 років з часу його реєстрації. При цьому серед умов використання земельної ділянки зазначено, що вона обтяжена земельним сервітутом площею 15 кв. м.

29 липня 2005 року між Крижанівською сільською радою як власником земельної ділянки, землекористувачем ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір про встановлення земельного сервітуту і влаштування відмостки, на платній основі з щорічною вартістю земельного сервітуту 0,75 грн за 1 кв. м, або 11,25 грн за рік на користь Крижанівської сільської ради. 29 липня 2005 року договір зареєстрований у Книзі реєстрації договорів установлення земельного сервітуту під № 001. На виконання умов оплати за договором від 29 липня 2005 року до Крижанівської сільської ради надходили грошові кошти.

Рішенням Дев`ятнадцятої сесії IV скликання Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 18 травня 2005 року дозволено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд на земельну ділянку площею 0,05 га на АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 07 жовтня 2005 року позивач є співвласником 59/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Державним актом на право власності на земельну ділянку від 06 жовтня 2006 року ЯГ № 942712 визначено співвласників земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 , - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у встановленні хвіртки у паркані між домоволодіннями АДРЕСА_1 , для проходу на земельну ділянку площею 15,0 кв. м, розташованої в домоволодінні АДРЕСА_1 , в зоні дії земельного сервітуту, встановленого договором встановлення земельного сервітуту, для улаштування відмостки та обслуговування стіни будинку, укладеного 29 липня 2005 року між ОСОБА_5 та Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, - скасовано. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звільнити від металоконструкцій, зелених насаджень та інших речей територію домоволодіння на АДРЕСА_1 , в зоні дії земельного сервітуту, встановленого договором встановлення земельного сервітуту, для улаштування відмостки та обслуговування стіни будинку, укладеного 29 липня 2005 року між ОСОБА_5 та Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у встановленні хвіртки у паркані між домоволодіннями АДРЕСА_1 , для проходу на земельну ділянку, площею 15,0 кв. м, розташованої в домоволодінні АДРЕСА_1 , в зоні дії земельного сервітуту. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю в Одеській області, Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комунального підприємства «Комінтернівське бюро технічної інвентаризації», треті особи: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області, про визнання дій та бездіяльності Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області протиправними, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок - задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо дотримання вимог будівельних норм та правил, державних стандартів під час будівництва будівель на земельній ділянці АДРЕСА_1 , та невжиття заходів щодо усунення допущених при будівництві порушень; - визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 грудня 2011 року за № ОД 1;

- скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 грудня 2011 року за № ОД 1;

- скасовано рішення Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 19 грудня 2011 року № 564;

- визнано нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , видане Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 від 21 грудня 2011 року серії САЕ № 513790;

- скасовано рішення Комунального підприємства «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації» від 26 грудня 2011 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, ОСОБА_2 , Департамента державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року у справі № 1570/4005/2012 у частині позовних вимог про визнання протиправними дій Інспекції ДАБК в Одеській області щодо проведення реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 грудня 2011 року № ОД 1 скасовано та ухвалено у цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволені позову. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року у справі № 1570/4005/2012 у частині позовних вимогпро скасування рішення Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 19 грудня 2011 року № 564; визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , видане Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім`я ОСОБА_2 від 21 грудня 2011 року серії НОМЕР_1 ; скасування рішення Комунального підприємства «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації» від 26 грудня 2011 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , скасовано. Провадження в адміністративній справі № 1570/4005/2012 у цій частині позовних вимог закрито.

Постановою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у частині задоволення позовної вимоги щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 9 грудня 2011 року № ОД 1 скасовано, а провадження у справі у цій частині закрито. Роз`яснено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право вирішення вказаних позовних вимог у порядку цивільного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_3 , ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи у відповідній частині за встановленою юрисдикцією. В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації (правонаступник - Комунальне підприємство «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації»), Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, треті особи: ОСОБА_2 , Реєстраційна служба Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області (правонаступник - Лиманська районна державна адміністрація Одеської області), Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, передано до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті апеляційної скарги на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року та повернуто її заявнику.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 18 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року, повернуто заявнику. У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_2 до Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту, усунення перешкод в облаштуванні відмостки за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року, відмовлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статей 98та 100 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини першої статті 101 ЗК Українита статті 403 ЦК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Отже, земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власника цього об`єкта, оскільки його дія зберігається у разі переходу до іншої особи прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено (частина перша статті 401, частина шоста статті 403 ЦК України, частина перша статті 101 ЗК України).

Наведене узгоджується із висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 712/7931/16-ц.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що позивач не надав суду доказів про те, що встановлений на його земельній ділянці сервітут унеможливлює використання ним цієї земельної ділянки за цільовим призначення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для припинення сервітуту, встановленого рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 липня 2004 року у справі № 2-747/04.

Крім того, встановлений судовим рішенням та договором сервітут не є особистим, а отже, відчуження попереднім власником ОСОБА_5 земельної ділянки ОСОБА_1 , не є підставою для припинення сервітуту, оскільки відповідно до частини шостої статті 406 ЦК України та 101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Набувши за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2005 року право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 та на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 жовтня 2005 року права власності на земельну ділянку, площею 0,05 га, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тим самим набули зобов`язання за сервітутом, який встановлений на підставі судового рішення та договору від 29 липня 2005 року.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_2 порушує умови користування сервітутом, навпаки, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2014 року зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звільнити від металоконструкцій, зелених насаджень та інших речей територію домоволодіння на АДРЕСА_1 , в зоні дії земельного сервітуту, встановленого договором встановлення земельного сервітуту, для улаштування відмостки та обслуговування стіни будинку, укладеного 29 липня 2005 року між ОСОБА_5 та Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області; зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у встановленні хвіртки у паркані між домоволодіннями АДРЕСА_1 , для проходу на земельну ділянку площею 15,0 кв. м, розташованої в домоволодінні АДРЕСА_1 , в зоні дії земельного сервітуту.

Отже підстави, які існували на момент встановлення сервітуту, не припинили існувати на момент вирішення спору.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішення не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 161/2621/19 (провадження № 61-20921св19).

У цій постанові сформульовано висновок про те, що Державна реєстрація прав сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру (частина одинадцята статті 79-1 ЗК України). Аналогічна правова норма закріплена частиною першою статті 29 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон) та пунктом 125 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок). Відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту (частина шоста статті 21 Закону). Перелік документів, який включає технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, зазначено в статті 55-1 Закону України «Про землеустрій». Відповідно до абзацу другого частини першої статті 29 Закону відомості про суборенду, сервітут, які поширюються на частини земельних ділянок, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникає право суборенди, сервітуту, або уповноважених ними осіб.

Тобто, доводи заявника зводяться до того, що ОСОБА_2 не зареєструвала земельний сервітут, а отже, договір земельного сервітуту є неукладеним.

Верховний Суд відхиляє такі доводи заявника, з огляду на таке.

До 2013 року діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затвердженийй наказом Держкомзему України 02 липня 2003 року № 174, відповідно до якого здійснювалася державна реєстрація договорів.

Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Тобто, земельні ділянки та права на них до 2013 року реєструвались в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, поземельній книзі в паперовому вигляді з одночасним перенесенням в автоматизовану систему державного земельного кадастру.

Договір від 29 липня 2005 року, на підставі якого на виконання судового рішення встановлений земельний сервітут, зареєстрований у Книзі реєстрації договорів установлення земельного сервітуту під № 001.

Додатково Верховний Суд звертає увагу на те, що відсутність реєстрації права чи договору сервітуту не є підставою для його припинення у розумінні частини другої статті 406 ЦК України та частини першої статті 102 ЗК України.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 406 ЦК України та частини першої статті 102 ЗК України у подібних правовідносинах, а саме, висновку про ознаки та рід обставин, які мають істотне значення для припинення сервітуту за рішенням суду, та чи належать до таких обставин (істотних) наведені позивачем підстави припинення сервітуту у контексті даної справи.

Верховний Суд відхиляє такі доводи касаційної скарги, з огляду на те, що практика застосування частини другої статті 406 ЦК України та частини першої статті 102 ЗК України залишається незмінною. Висновки щодо правильного застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 278/2883/18, від 10 березня 2021 року у справі № 740/911/18, 12 жовтня 2020 року № 161/2621/19, від 28 жовтня 2019 року № 130/300/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 593/643/16-ц.

Також заявник вказує на те, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази.

Проте ці доводи не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення, дав відповіді на кожен аргумент позивача та відповідача, які мають юридично важливе значення. При цьому, порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний