Справа № 758/7058/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Савіцької Д. А.,

представника позивача Віданової О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Палм Авто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТзОВ «Палм Авто» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на його користь матеріальні збитки, завдані внаслідок фізичного знищення автомобіля у сумі 111 515,00 грн., 98900,00 грн. на відшкодування упущеної вигоди; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України недоплачену суму страхового відшкодування 10485,00 грн., стягнути з відповідачів на його користь витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 12000,00 грн. та судовий збір в розмірі 3313,50 грн.

Позивач посилається на те, що 04 грудня 2020 року приблизно о 01 год.00 хв ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , який за інерцією руху здійснив наїзд на припаркований автомобіль SCODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_3 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2021р. у справі №758/15059/20 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та стягнуто штраф у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування на строк один рік.

Автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , а тому ТОВ «Палм Авто» є належним позивачем по справі та має право вимагати відшкодування завданої шкоди.

Оскільки цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП не була застрахована, Позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ). Згідно замовленого МТСБУ Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №9852 від 21.12.2020р. вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, дорівнює ринковій вартості Транспортного засобу у сумі 241515 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Позивач отримав виплату від МТСБУ у сумі 119515 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, з чим позивач не погоджується, оскільки ліміт відповідальності МТСБУ становить 130000,00 грн. а тому, просить стягнути з МТСБУ недоплачену суму страхового відшкодування 10485,00 грн. - суму різниці між лімітом відповідальності та фактично виплаченою сумою.

Різницю між розміром матеріального збитку та лімітом відповідальності МТСБУ, просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , як особи, що винна у скоєнні ДТП та з ОСОБА_2 , як власника автомобіля, яким керував винуватець ДТП, а також стягнути з них упущену вигоду.

Представник позивача - адвокат Віданова О.В. в судовому засіданні відмовилась від позовних вимог до ОСОБА_2 , позовні вимоги в іншій частині підтримала, та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, підтверджуючих документів поважності причин неявки суду не надав.

Представник МТСБУ в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву яким просив закрити провадження у частині заявлених вимог до МТСБУ.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що 04 грудня 2020 року приблизно о 01:00 ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на припаркований автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , який за інерцією руху здійснив наїзд на автомобіль SCODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_3 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2021р. у справі №758/15059/20 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та стягнуто штраф у розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування на строк один рік.

Автомобіль FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія не була застрахована.

Згідно замовленого МТСБУ Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №9852 від 21.12.2020р., вартість відновлювального ремонту Транспортного засобу становить 352606 (триста п`ятдесят дві тисячі шістсот шість) гривень 62 копійок, а ринкова вартість Транспортного засобу на момент пошкодження складала 241515 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок. Таким чином, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, дорівнює ринковій вартості Транспортного засобу у сумі 241515 (двісті сорок одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-ІV), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, зважаючи на положення закону, транспортний засіб FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу вважається фізично знищеним, оскільки вартість його ремонту значно перевищує його ринкову вартість.

26 квітня 2021р. позивач отримав виплату по справі №72633 у сумі 119515 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №1029753. Розмір виплати обґрунтований тим, що МТСБУ визначено вартість Транспортного засобу в пошкодженому стані, який згідно Розрахунку вартості КТЗ FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 (міститься в складі Звіту) становить 122000 (сто двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок.

Крім того, позивач ТОВ «Палм Авто» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму різниці між виплаченим МТСБУ відшкодуванням та сумою завданих позивачу матеріальних збитків, завданих внаслідок фізичного знищення автомобіля у сумі 111515,00 грн.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 дійшов висновку, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, обсяг відповідальності завдавача шкоди обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на винуватця ДТП покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до абзацу 3 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду № 6 від 27.03.92р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була, позивач отримав виплату від МТСБУ у сумі 119515 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, що на 122000 (сто двадцять дві тисячі) гривень 00 копійок менше фактично завданої шкоди, а тому така сума підлягає стягненню з завдавача шкоди.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 111515,00 грн., а інші 10485,00 стягнути з МТСБУ, посилаючись на те, що ліміт відповідальності МТСБУ становить 130000,00 грн.

Разом з тим, Транспортний засіб визнано фізично знищеним, позивач згоден з визнанням Транспортного засобу фізично знищеним та не заперечує проти передання його залишків відповідачу після відшкодування завданої шкоди.

Відтак, позивачу з відповідача ОСОБА_1 належить до відшкодування 111515,00 грн.

Щодо позовних вимог до МТСБУ суд приходить до наступних висновків. Представник МТСБУ надав суду відзив на позовну заяву, яким просив закрити провадження у частині заявлених вимог до МТСБУ посилаючись на те, що позовні вимоги до МТСБУ мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Суд погоджується з доводами МТСБУ щодо необхідності закриття провадження у частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 10485,00 грн., оскільки позивач є суб`єктом господарювання та справи за його позовом до інших суб`єктів господарювання мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Крім того, позивач ТОВ «Палм Авто» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 упущену вигоду у сумі 98900,00 грн.

Суд погоджується з доводами позивача щодо упущеної вигоди. Позивач є юридичною особою, основною діяльністю якої, є господарська діяльність, пов`язана з транспортом, в тому числі, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Транспортний засіб FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 , який був фізично знищений з вини ОСОБА_1 постійно здавався позивачем в орендну. Орендна плата становила в середньому 575 грн. за один день оренди. На підтвердження суду надані договори оренди та банківські виписки.

Незважаючи на те, що договори оренди укладалися не в нотаріальній формі, сума упущеної вигоди підлягає стягненню з осіб, які відповідальні за завдання шкоди виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 200/12448/15-ц; провадження № 61-19400св18.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, у зв`язку з пошкодженням автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. НОМЕР_2 позивачем не було отримано прибутку, на який він міг розраховувати, якби його права не були порушені (упущена вигода), у сумі 98900,00 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Також позивач просив стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду Договір від 12 січня 2021 року про надання правничої допомоги в укладений між адвокатом Відановою О.В. та ТзОВ «Палм Авто».

Оплата послуг (гонорар) проводиться Клієнтом по взаємній домовленості. Обсяг та вартість робіт визначається та погоджується шляхом підписання акту виконаних робіт по кожній конкретній справі.

Як вбачається, між адвокатом та Клієнтом 24 травня 2021 року на виконання умов Договору був підписаний Акт виконаних робіт на загальну суму 12000 гривень.

Сплата коштів підтверджується платіжним дорученням від 01 лютого 2021 року на суму 12000 грн.

Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 13, 19, 76, 81, 82, 141, 223, 258, 259, 263, 265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Палм Авто» до ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Палм Авто» () матеріальні збитки, завдані внаслідок фізичного знищення автомобіля у сумі 111 515,00 (сто одинадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, а також 98900,00 (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування упущеної вигоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Палм Авто» () понесені ним судові витрати у сумі: 3313,50 (три тисячі триста тринадцять) грн. 50 коп. судового збору та 12000,00 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Після відшкодування матеріальних збитків зобов`язати позивача передати залишки автомобіля ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. М. Головчак