Справа № 146/1528/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Максимчук О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2021 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 26000 доларів США, які згідно розписки від 18 червня 2021 року зобов`язувався повернути до 20.08.2021 року в повному обсязі в доларах США або у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату повернення грошових коштів. Відповідач ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків по поверненню отримання в позику коштів в добровільному порядку, тому ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 кошти в сумі 692949 грн. 18 коп, яка складається з суми основного боргу 681241 грн. 60 коп., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 3526 грн 08 коп. та інфляційних втрат в розмірі 8178 грн. 50 коп.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

16 лютого 2022 року закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, попросив їх задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_3 отримав від нього 18 червня 2021 року 26000 доларів, про що написав розписку та згідно розписки зобов`язався повернути кошти до 20 серпня 2021 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків по поверненню отриманих в позику коштів в добровільному порядку. Також зазначив, що відповідач не подав відзив на позовну заяву та не надав належних доказів, того, що він розписки не писав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Барвінський О.П. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що відповідач ОСОБА_3 кошти в борг не отримував. В даній справі відсутні належні та допустимі докази факту отримання та написання розписки відповідачу. Надана до справи ксерокопія розписки та оглянутий в судовому засіданні оригінал розписки не є належним та допустимим доказом факту отримання відповідачем коштів у борг у позивача та написання боргової розписки. Розписка та ксерокопія розписки містять закреслення та виправлення, взагалі копія розписки не завірена. Чи дійсно розписку писав відповідач встановити неможливо, оскільки відповідь на таке питання можливо тільки проведенням почеркознавчої експертизи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем подано копію розписки, у якій зазначено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 26000 (двадцять шість тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 20 серпня 2021 року в повному обсязі в доларах США або в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату повернення грошових коштів (а.с.5).

Оригінал вказаної розписки оглядався судом.

Також позивачем додано результат розрахунку суми боргу в розмірі 681541,60 грн. (а.с.9).

Статтею 6 ЦК встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Так, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статтей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін.

Так, позивачем додано до позовної заяви ксерокопію розписки (оригінал оглядався).

В судовому засіданні представником відповідача було заявлено, що відповідач позов не визнає і заперечує факт отримання у борг коштів, однак позивачем не було використано права передбачених ЦПК України на звернення до суду з клопотанням на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема на призначення почеркознавчої експертизи щодо з`ясування отримання відповідей про особу, яка писала боргову розписку, а саме чи писав розписку відповідач. Без отримання відповідей експерта на вказане питання неможливо достовірно встановити особу, яка писала розписку, що була надана позивачем для огляду в судовому засіданні.

Таким чином, сама по собі наявність розписки не свідчить про факт виникнення між сторонами позикового зобов`язання.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат є похідними від вирішення спору щодо стягнення безпосередньо суми заборгованості за договором позики, і враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення таких вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів та сум, передбачених ст.625 ЦК України, також не підлягають задоволенню.

Крім того, ухвалою Томашпільського районного суду від 25 жовтня 2021 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю пилорами загальною площею 100,3 кв. м., розташованої в АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 254, які підлягають скасуванню.

Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2,4,12,13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову про накладення арешту, а саме на нежитлову будівлю пилорами загальною площею 100,3 кв. м., розташованої в АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 254.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2022 року.