Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1656/21 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 57 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №288/1656/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рудника М.І. у смт Попільня,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 2000.00 гривень та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в кінці липня 2021 року він приїхав до ОСОБА_2 , яка є його двоюрідною тіткою та хрещеною матір`ю, за місцем її проживання в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 вийшла до нього з подвір`я і назвала його померлого батька прізвиськом, чим образила ім`я покійного. Вказав, що під час подальшої розмови відповідач продовжила його ображати, сказавши, що він пішов проживати до своєї коханки літньої жінки, якій виповнилося 87 років. Проте, вказані відомості не відповідають дійсності, так як він живе у цієї жінки на квартирі в зв`язку із складними життєвими обставинами, і те, що вони коханці є неправдивою інформацією та образливою для нього. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду. Зазначив, що в подальшому він звернувся до старости села Голуб`ятин із заявою про вчинення ОСОБА_2 відносно нього неправомірних дій та притягнення її до відповідальності, у відповідь на що йому було повідомлено щодо проведеної роз`яснювальної роботи.

Вказав, що заподіяна моральна шкода виразилася у душевних стражданнях внаслідок отриманих переживань. Зазначив, що протиправна поведінка ОСОБА_2 , призвела до приниження його честі та гідності, оскільки словесна образа відбулася в громадському місці, в присутності однієї особи. Він змушений відстоювати свої права в судовому порядку, витрачати на це свій час, нести додаткові витрати у зв`язку із необхідністю отримання правової допомоги адвоката, його турбують щоденні думки та спогади про наслідки даної події, негативні переживання, потреба в униканні спілкування з родичами, обурення, приниження його гідності, що обумовлено фактом приниження його честі та гідності.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що під час розгляду справи, обставини, які вказані в позовній заяві, знайшли своє підтвердження. Відповідачка також визнала, що дійсно зустріч відбулася 30.05.2021 і під час розмови вона назвала його батька за прізвиськом, також під час розмови було згадування про те, що він живе у літньої жінки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, у день розгляду апеляційної скарги направив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на поганий стан здоров`я, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надав, а тому колегією суддів вирішено розглянути справу за відсутності позивача.

ОСОБА_2 прибула у судове засідання апеляційного суду, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення. Пояснила, що ОСОБА_1 вона не бачила тривалий час і впізнаючи його, уточнила чи він син ОСОБА_3 , назвавши останнього по прізвиську, яке було відомо усім односельчанам. Прізвисько вона вжила мимоволі, один раз і це прізвисько не є нецензурним чи неблагозвучним. Вказала, що ОСОБА_1 почав ставити до неї претензії, що вона, як хрещена мати, не надає йому допомоги та підтримки, враховуючи, що його батьки повмирали. Пояснила, що позивачу 53 роки, його батьки померли більше року назад. На претензії позивача, вона дорікнула його, що він переселився від матері, яка потребувала його допомоги, до якоїсь жінки, проте про вік жінки і стосунки між ними вона не згадувала, оскільки їй це невідомо.

Аналогічні пояснення виклала відповідач у відзиві на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи (а.с.16-18).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вказав, що в кінці липня він приїхав до ОСОБА_4 , яка є його двоюрідною тіткою та хрещеною матір`ю за місцем її проживання в АДРЕСА_1 , яка при розмові назвала його покійного батька за прізвиськом « ОСОБА_5 », а також вказала, що він проживає із своєю коханкою ОСОБА_6 , якій виповнилося 87 років.

Листом від 09 вересня 2021 року № 159 старостою ОСОБА_7 повідомлено ОСОБА_1 , на його заяву від 26 липня 2021 року, що він надав відповідь в телефонному режимі та розгляд даного питання не входить до повноважень сільського старости. 02 серпня 2021 року він провів бесіду з ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_1 . При суперечці він не був присутній, а тому згідно чинного законодавства рекомендував ОСОБА_1 звернутися до правоохоронних органів для вирішення даного питання /а.с.32/.

Із пояснень допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_8 , яка є сусідкою відповідачки, вбачається, що вона не чула дослівно змісту діалогу між сторонами, тільки чула інтонацію розмови.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, на підтвердження заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку відповідача прав позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а саме стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача, так як відсутня така необхідна складова для відшкодування моральної шкоди, як наявність шкоди та протиправність діяння її заподіювача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною другою статті 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною другою пункту п`ятого вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Згідно п. 15 цієї постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не зазначив, які саме висловлювання зі сторони відповідача мали лайливий, принизливий чи непристойний характер при їх особистій розмові.

Крім того, будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо поширення цієї інформації, оскільки допитаний в судовому свідок ОСОБА_8 заперечила, що вона чула зміст розмови між позивачем та відповідачем, а підтвердила лише факт такої зустрічі. Водночас, свідок ОСОБА_7 дізнався про дані обставини, на які посилається ОСОБА_1 , саме зі слів останнього, що виключає поширення інформації відповідачем.

Разом із тим, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує той факт, що вона назвала покійного батька ОСОБА_1 « ОСОБА_5 », прізвиськом , яким вона та односельчани називали його за життя. Водночас заперечила, що вона висловлювалася щодо особистого життя позивача тільки висловила свою думку щодо того, як позивач доглядав свою матір.

Таким чином суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що ОСОБА_2 при розмові із ОСОБА_1 надано свою критичну оцінку певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням її суб`єктивної думки і поглядів є відповідно до статті 277 ЦК України оціночними судженнями про події, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наведені у справі обставини вказують на те, що висловлювання ОСОБА_2 , про які вказує ОСОБА_1 у позовній заяві, не являються недостовірною інформацією, а за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача щодо певних подій. Крім того, обставини поширення будь-якої інформації із розмови між сторонами не знайшли свого підтвердження, що свідчить у своїй сукупності про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що обставини, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження, також те, що відповідач визнала, що дійсно зустріч відбулася 30.05.2021 і під час розмови вона назвала його батька за прізвиськом, а також, що під час розмови було згадування про те, що він живе у літньої жінки не заслуговують на увагу, в контексті задоволення позову, з викладених вище мотивів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» знову наголошує на тому, що суд не врахував того, що грубими висловлюваннями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, так як словесна образа відбулася в громадському місці в присутності однієї особи.

Такі доводи є безпідставними і не відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам справи і правовому обгрунтуванню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач визнала, що вона назвала батька позивача за прізвиськом, а тому ця обставина не підлягає доказуванню та є підставою для стягнення моральної шкоди, не може бути врахована апеляційним судом, оскільки зазначене висловлювання не є підставою для беззаперечного підтвердження наявності моральної шкоди і протиправності дій відповідача.

Зважаючи на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384,390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.01.2022.

Головуючий Судді