Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 199/4293/20

провадження № 61-20526св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Дніпровська міська рада,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- Товариство з обмеженою відповідальністю «Віксард»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року у складі судді Спаї В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Віксард»

(далі - ТОВ «Віксард»), треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., про визнання недійсним договору іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки.

Позовну заяву мотивовано тим, що на належній на праві комунальної власності територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради земельній ділянці на АДРЕСА_1 розміщено самочинно збудований об`єкт нерухомості, а саме автозаправна станція, первинну реєстрацію права власності на яку здійснено за ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 33797520, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

23 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Віксард» укладено договір позики у розмірі 49 511,00 грн, строк виконання зобов`язання -

до 25 листопада 2019 року. З метою забезпечення виконання вимог за вищевказаним договором позики, 25 жовтня 2019 року між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. та зареєстрований у реєстрі за № 398, за умовами якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, автозаправну станцію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідний запис внесено до Державного реєстру Іпотек за № 33860391.

Згідно з інформаційною довідкою, сформованою 01 липня 2020 року за

№ 214606222 на підставі розпорядження міського голови № 46-р, 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. зареєстровано обтяження нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 25 жовтня 2019 року № 398, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Віксард», вид обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 33860408.

02 грудня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 34485581 про право власності

ТОВ «Віксард» на зазначений об`єкт нерухомого майна, підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки від 25 жовтня

2019 року № 398 та заяву від 30 листопада 2019 року № 471, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Дніпропетровській області від 13 травня 2020 року

№ 1004-1.14/1076, згідно з Єдиним реєстром документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття

в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, станом на час надання відповіді, відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 1 від 09 серпня 2011 року, а також відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року до 20 травня 2011 року) відсутня інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04.

Зазначала, що документ, який би встановлював належність ОСОБА_1 на праві власності вказаного нерухомого майна, відсутній, таким чином, він не мав права розпоряджатися зазначеним нерухомим майном.

Оскільки територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради є власником земельної ділянки, на якій розташоване іпотечне нерухоме майно, саме тому вищезазначений договір позики від 23 жовтня 2019 року, обтяжений договором іпотеки від 25 жовтня 2019 року № 398, порушує законне право Дніпровської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою, що є порушенням економічних інтересів громади.

Ураховуючи зазначене, Дніпровська міська рада просила суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 25 жовтня 2019 року № 398, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Віскард», посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О.

- припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме автозаправну станцію, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , та скасувати такі записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек та Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна:

запис про право власності ОСОБА_1 від 19 жовтня 2019 року

№ 33797520, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 серпня 2011 року

№ ДП 1 та Дозволу на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04, видані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

запис про право власності ТОВ «Віксард» від 02 грудня 2019 року

№ 34485581, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., на підставі договору іпотеки

від 25 жовтня 2019 року № 398 та заяви від 30 листопада 2019 року № 471, виданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

запис про державну реєстрацію іпотеки від 25 жовтня 2019 року

№ 33860391, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. на підставі договору іпотеки

від 25 жовтня 2019 року № 398, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О.;

запис про державну реєстрацію обтяження від 25 жовтня 2019 року

№ 33860408, внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. на підставі договору іпотеки

від 25 жовтня 2019 року № 398, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О.;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, а саме: автозаправної станції: літ. А - операторська, літ. Б під В - колонка, літ. В - навіс, літ. Г під В - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. З - навіс, літ. И під З - колонка, літ. К під З - резервуар, літ. Л - вбиральня, І - мостіння; загальна площа.

У жовтні 2020 року ТОВ «Віксард» звернулося до суду із зустрічним позовом до Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання добросовісним набувачем.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що передбачені законом вимоги під час укладання і посвідчення іпотечного договору від 25 жовтня

2019 року було виконано.

Щодо документів, які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправної станції на

АДРЕСА_1 , зазначило про те, що позивач за первісним позовом вже надав суду копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації

№ ДП 1 від 09 серпня 2011 року та дозвіл на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04.

Вказувало, що Порядок ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов

у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, який був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 92 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 липня 2011 року за № 885/19623, набрав чинності 05 серпня 2011 року. При цьому дозвільна документація для будівництва автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1, (дозвіл на виконання будівельних робіт

№ 307/2010-04 від 21 липня 2010 року) була видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 21 липня 2010 року, тобто до набрання чинності вказаним Порядком.

Зазначало, що станом на час видачі дозволу на виконання будівельних робіт № 307/2010-04 від 21 липня 2010 року Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих

і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів ще не існувало.

Споруди (об`єкти), розташовані за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер 101), були збудовані ще у 2011 році, та

є нерухомим майном, що підтверджується технічним паспортом

по інвентарній справі від 29 квітня 2013 року № 34313, виготовленим

ТОВ «Концепт К» на споруди (об`єкти), розташовані за адресою:

АДРЕСА_1, реєстраційний номер 101.

Станом на серпень 2011 року обов`язок реєстрації декларацій про готовність об`єктів до експлуатації - це обов`язок Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, печатка якої міститься на декларації про готовність об`єкта до експлуатації

№ ДП 1 від 09 серпня 2011 року.

Вказувало, що рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , було прийнято на підставі належних документів, право власності на вказане нерухоме майно виникло

і було зареєстровано за ОСОБА_1

Зазначало, що ТОВ «Віксард» зверталося до міського голови Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволів на розроблення проектів відведення земельних ділянок, зокрема щодо об`єкта за адресою:

АДРЕСА_1 , (вх. 36/296 від 21 січня 2020 року), однак не отримало відповіді.

Ураховуючи зазначене, ТОВ «Віксард» просило суд:

- визнати дійсним іпотечний договір, що укладений 25 жовтня 2019 року між ТОВ «Віксард» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. та зареєстрований у реєстрі за

№ 398.

- визнати ТОВ «Віксард» добросовісним набувачем об`єкта нерухомого майна - автозаправної станції, загальною площею 9,9 кв. м, опис: літ. А - операторська, літ. Б під В - колонка, літ. В - навіс, літ. Г під В - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. З - навіс, літ. И під 3 - колонка, літ. К під 3 - резервуар, літ. Л - вбиральня, І - мостіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ТОВ «Віксард», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., про визнання недійсним договору іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки зустрічний позов ТОВ «Віксард» до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., про визнання договору дійсним та визнання добросовісним набувачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Віксард» відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Дніпровською міською радою обрано неналежний (неефективний) спосіб захисту своїх прав, оскільки Дніпровська міська рада звернулася з позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а не з позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Оскільки записи про право власності за ОСОБА_1 не скасовані, то правові підстави для визнання договору іпотеки недійсним, та позовних вимог про повернення земельної ділянки територіальній громаді, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення, відсутні.

Пред`явлення зустрічного позову ТОВ «Віксард» про визнання добросовісним набувачем не є належним способом судового захисту, оскільки відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що врахувавши відсутність підстав для припинення за відповідачем права власності на об`єкт нерухомого майна, зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб судового захисту права як скасування запису про право власності не відповідає дійсному характеру спірних правовідносин, тобто не є ефективним, оскільки не забезпечує відновлення порушеного права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради.

У частині вирішення зустрічних позовних ТОВ «Віксард» рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року до апеляційного суду не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду,

Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог Дніпровської міської ради та постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року у частині зустрічних позовних вимог ТОВ «Віксард» до апеляційного суду не оскаржувалося та в апеляційному порядку

не переглядалося, тому Верховний Суд переглядає в касаційному порядку на предмет законності рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог Дніпровської міської ради та постанову апеляційного суду в межах доводів, викладених у касаційній скарзі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради та не врахували того, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно, а саме автозаправна станція на

АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності,

відповідно до статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вважає, що права Дніпровської міської ради, яка є власником майна - земельної ділянки, на якій самовільно побудоване спірне нерухоме майно, підлягають захисту шляхом задоволення даного позову з використанням правового механізму, установленого статями 215, 376 та 1212 ЦК України.

Тому вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем має бути обраний інший спосіб захисту - скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, оскільки саме такий спосіб захисту прав відповідає вимогам закону та є ефективним, є неправильним, оскільки предметом спору у цій справі є об`єкт самочинного будівництва, а тому ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста полягає у тому, що визнання судовим рішенням права власності на об`єкт самочинного будівництва на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, без згоди власника - Дніпровської міської ради порушує законне право територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою та встановлений законодавством порядок набуття прав на об`єкти нерухомості, набуття прав та реалізації прав на землю, що є порушенням економічних інтересів громади.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження

№ 12-97гс18), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 756/11460/15-ц (провадження № 61-18170св18),

від 05 лютого 2020 року у справі № 534/711/16-ц (провадження

№ 61-11080св19).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2022 року ТОВ «Віксард» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Дніпровської міської ради, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно - автозаправна станція: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності в силу положень статей 80, 83 ЗК України та статей 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 липня 2020 року, 19 жовтня 2019 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 серпня 2011 року,

№ ДП 1 та дозволу на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04, які були видані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. було внесено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію, загальною площею 9,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 33797520, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 (а.с. 13-15, т. 1).

23 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Віксард» укладений договір позики у розмірі 49 511,00 грн, зі строком виконання

до 25 листопада 2019 року.

25 жовтня 2019 року для забезпечення виконання зобов`язання між ОСОБА_1 та ТОВ «Віксард» укладений договір іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 398, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., предметом якого є нерухоме майно: автозаправна станція, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що до Державного реєстру Іпотек було внесено відповідний запис про іпотеку за № 33860391 (а.с. 24-26, т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки, 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. зареєстровано обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки

№ 398 від 25 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Віксард», вид обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 33860408 (а.с. 13-15, т. 1) .

02 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 34485581 про право власності ТОВ «Віксард» на зазначений об`єкт нерухомого майна, як підставу виникнення права власності вказано договір іпотеки від 25 жовтня

2019 року № 398 та заяву від 30 листопада 2019 року № 471, посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 (а.с. 13-15, т. 1).

За даними Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Дніпропетровській області, що викладені у листі від 13 травня 2020 року № 1004-1.14/1076, згідно з Єдиним реєстром документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, станом на час надання відповіді, відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 1 від 09 серпня 2011 року, а також відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року до 20 травня 2011 року) відсутня інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04

(а.с. 16-17, т. 1).

На підставі відповіді від 12 червня 2020 року Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (вих. № 3/15-294) про присвоєння адреси встановлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса: АДРЕСА_2 була присвоєна автозаправній станції № 7

ТОВ виробничої фірми «Дніпронафта» розпорядженням міського голови

від 23 серпня 2000 року № 964-р. Адреса: АДРЕСА_2

була присвоєна станції технічного обслуговування № 3 ВАТ «Дніпронафтопродукт» розпорядженням міського голови від 06 листопада 2000 року № 1266-р. Адреса АДРЕСА_2 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній

(а.с. 19, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга Дніпровської міської ради підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст,

є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі

в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем

в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель

(розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю

в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, пунктом 3 у примітках до переліку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконання будівельних робіт повинно здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання

і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно

є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Згідно зі статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Подібні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/21350/18.

Судом встановлено, що за даними Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Дніпропетровській області, що викладені

у листі від 13 травня 2020 року № 1004-1.14/1076, згідно з Єдиним реєстром документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт

і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, станом на час надання відповіді, відсутня інформація щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09 серпня 2011 року № ДП 1, а також відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01 січня 2008 року до 20 травня 2011 року) відсутня інформація щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 21 липня 2010 року № 307/2010-04

(а.с. 16-17, т. 1).

На підставі відповіді від 12 червня 2020 року Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (вих. № 3/15-294) про присвоєння адреси встановлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса - АДРЕСА_2 - була присвоєна автозаправній станції № 7

ТОВ виробничої фірми «Дніпронафта» розпорядженням міського голови

від 23 серпня 2000 року № 964-р. Адреса АДРЕСА_2 -

була присвоєна станції технічного обслуговування № 3

ВАТ «Дніпронафтопродукт» розпорядженням міського голови

від 06 листопада 2000 року № 1266-р. Адреса - АДРЕСА_2 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (а.с. 19).

Отже, рішення про передачу у користування/власність земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Дніпровською міською радою не приймалося, вказана земельна ділянка

є власністю територіальної громади м. Дніпра.

Дніпровська міська рада у позові зазначала, що самовільно зайнята спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, підлягає приведенню у придатний для використання стан шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва особою, яка його здійснила, та повернення власнику землі - територіальній громаді м. Дніпра.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що позивач обрав неефективний спосіб захисту порушених прав. При цьому суд першої інстанції не перевірив доводів позивача про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва Дніпровська міська рада аргументувала необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку, що підтверджує приватноправовий характер спірних правовідносин.

Тобто як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, в основу своїх судових рішень поклали висновки про те, що позивачем обрано неналежний (неефективний) спосіб захисту своїх прав, оскільки Дніпровська міська рада звернулася з позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а не з позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,

не звернувши уваги на те, що крім цих вимог, заявлені й інші вимоги про захист власності. І саме ці вимоги є первинними, а інші - похідними. Отже, основні позовні вимоги Дніпровської міської ради суди взагалі не вирішили.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції

у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень як в цілому, так і кожному доказу окремо, надати мотивовану відповідь на всі основні аргументи сторін, обґрунтувавши належним чином свої висновки.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року в частині позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Віксард», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, про визнання недійсним договору іпотеки, скасування записів про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяження, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк