Справа № 473/4146/21
РІШЕННЯ

іменем України

"11" січня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судових засідань Кріпак Н.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу частки кам`яного напівпідвалу площею 30,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 лютого 2001 року між позивачкою та ТОВ «Побут» (ліквідовано 11 квітня 2003 року) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 набула у власність вищевказане нерухоме майно.

Договір в цей же день було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за №111 та в подальшому покупець зареєструвала за собою право власності на придбане майно в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували.

Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

Між тим вказаний договір потребує нотаріального посвідчення, що на даний час неможливе з об`єктивних причин, що створює перешкоди в реалізації права власності позивачки, отже стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, питання щодо вирішення справи по суті залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 16 лютого 2001 року між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Побут» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала частку кам`яного напівпідвалу площею 30,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір в цей же день було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 111 (ліквідована 16 травня 2005 року) та в подальшому покупець зареєструвала за собою право власності на придбане майно в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідну інформацію містить Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Згідно довідки, виданої Управлінням надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради за № 7983/01/05/07 від 13 жовтня 2021 року ТОВ «Побут» було ліквідовано як суб`єкт підприємницької діяльності 11 квітня 2003 року.

Так, згідно ст. 41 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час виникнення спірних відносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦК УРСР 1963 року угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Повинні укладатись у письмовій формі:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають (ст. 44 ЦК УРСР 1963 року).

Порядок укладення договору регламентується законом.

Зокрема, згідно ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Угода купівлі-продажу належить до двосторонніх та оплатних договорів. Істотними умовами такої угоди є предмет договору та його вартість (узгоджена сторонами).

Так, відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Згідно п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Отже, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Як зазначалося вище, між ОСОБА_1 та ТОВ «Побут» 16 лютого 2001 року в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу частки нежитлового приміщення.

При цьому, на час укладання вказаної угоди чинне законодавство передбачало дотримання обов`язкової нотаріальної форми лише при відчуженні житлових приміщень. Тобто, дотримання обов`язкової нотаріальної форми для договору купівлі-продажу нежитлового об`єкта не вимагалось, а тому вимоги позивачки про визнання зазначеного договору дійсним з підстав недотримання нотаріальної форми посвідчення є безпідставними.

В зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12,13,81, 258,259,263-265,268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2022 року.

Суддя Л.В. Лузан