Справа № 132/3970/21
Провадження № 2/132/230/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2022 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крейдін Володимир Олександрович до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області звернувся представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Крейдін В.О. з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком, в якому просить усунути перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні права користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в доступі до будинку та передачі дублікату ключів від вхідних дверей цього будинку.

В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 на правах члена сім`ї за згодою власника був зареєстрований та вселився у зазначений будинок. Сторони перебувають у шлюбі, проживають разом, ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом. В шлюбі у них народилось п`ятеро дітей.

ОСОБА_2 вчиняє насильство в сім`ї відносно ОСОБА_1 з приводу чого останній неодноразово звертався до правоохоронних органів. Відносно ОСОБА_2 складено адміністративні протоколи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Одночасно з цим ОСОБА_2 змінила вхідні замки на дверях та не пускає ОСОБА_1 додому. Іншого постійного місця проживання ОСОБА_1 немає, проживає у знайомих, сестри та друга, винаймає кімнату в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » с. Корделівка, а тому вимушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком на підставі ст. ст. 396, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Крейдін В.О. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Крім того, зазначила, що відповідач не є членом її сім`ї, шлюб між ними розірвано, спільного господарства з ним не веде, дане житлове приміщення відповідач залишив добровільно, жодних перешкод у користуванні житлом вона ОСОБА_1 не чинила. Також зазначила, що вона не являється власником житлового будинку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2009 року. За час спільного проживання у них народилось п`ятеро дітей.

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває справа № 132/2150/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 31.08.2021 сторонам надано строк для примирення терміном чотири місяці.

На даний час (зі слів відповідача) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно копії паспорта місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки Глинського старостинського округу за вих. №134 від 07.12.2021 ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але не проживає.

Згідно інформаційної довідки № 282724682 від 03.11.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконкомом Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області 22.04.2010 22.04.2010.

Норми статті 346 ЦК України передбачають підстави для припинення права власності, зокрема право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (стаття 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно з частинами першою - другою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР установлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України установлює такий спосіб захисту цивільних прав, як відновлення становища, яке існувало раніше.

Системний аналіз цих норм матеріального права вказує на те, що особа, яка на законних підставах була вселена в житло як член сім`ї власника будинку (квартири) не втрачає автоматично права користування житлом у разі припинення сімейних відносин з власником будинку (такий правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17), а відтак має право вимагати відновлення цього права у разі його порушення, зокрема й з боку власника будинку.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог, передбачених ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не може погодитись з доводами представника позивача, що вчиненням ОСОБА_2 насильства в сім`ї, створено перешкоди в користуванні будинком , оскільки вказанні доводи позивачем не доведені належними та допустими доказами.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_2 також неодноразово зверталась до правоохоронних органів по факту вчинення відносно неї насильства в сім`ї зі сторони ОСОБА_1 і відносно останнього було складено адміністративний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності серії ВАБ №446575, № 446576 за ст. 173-2 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника про що свідчить довідка Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області «Про результати розгляду повідомлення гр. ОСОБА_1 по факту непорозуміння з дружиною» від 15.09.2021.

Довідки Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області «Про результати розгляду повідомлення гр. ОСОБА_1 по факту непорозуміння з дружиною» від 15.09.2021, 14.04.2021 та 16.08.2021, не можна враховувати як доказ, оскільки справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, розглядаються судом. Проте, будь-якого рішення за результатами розгляду протоколів про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, суду надано не було.

Як і не надано доказів переходу прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла ОСОБА_3 (власника будинку), до ОСОБА_2 .

Також суд звертає увагу на ту обставину, що представником позивача з метою встановлення наявності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача було заявлено клопотання про виклик свідка, яке було задоволено судом. Проте, в подальшому представник позивача відмовився від встановлення даних засобом показання свідка.

Оскільки інших доказів обґрунтованості своїх доводів позивач та його представник суду не надали, суд вважає, що ОСОБА_1 не наведено та не надано жодних належних, переконливих і достатніх доказів, згідно яких вбачалось би, що його права порушені саме відповідачем.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач також посилається на те, що відповідно до вимог ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

У той же час, позивач не звернув увагу, що таке право підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Позивачем не доведено речове право на майно (житловий будинок), тому правові підстави для врахування судом при вирішенні спору ст. 396 ЦК України відсутні.

Таким чином, позивач не довів, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком, а тому підстав для задоволення позову на підставі ст. ст. 396, 405 ЦК України, суд не находить.

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крейдін Володимир Олександрович до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Повний текст рішення складено 23 травня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: