Постанова

Іменем України

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 686/24364/17

провадження № 61-6047св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2021 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позов, вказував, що 12 грудня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля

«Audi-А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2017 року

у справі № 686/9885/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП,

провадження у справі закрито. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року постанову Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 18 січня 2017 року

№ 481/16 вартість матеріального збитку станом на час завершення виконання дослідження становить 451 497,73 грн. За послуги оцінювання пошкоджень автомобіля відповідно до квитанції позивач сплатив 850,00 грн.

Крім того, у зв`язку з вказаними подіями позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає в стражданнях, пов`язаних із самим фактом ДТП, її наслідками

та зухвалою поведінкою відповідача протягом багатьох років з часу ДТП, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я тощо. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 20 000,00 грн.

Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути

з відповідача 482 954,12 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а також

20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 194 539,71 грн

в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 4 143,18 грн судових витрат, а всього

213 682,89 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 грудня 2020 року виправлено описку в рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року: замість загальної суми, яка підлягає стягненню, та розміру судового збору

«213 682,89 грн» та «4 143,18 грн» зазначено правильно читати «213 541,59 грн» та «4 001,88 грн».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між

фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (лімітом відповідальності) та встановленою договором франшизою. При цьому, визначаючи суму шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував як належний та допустимий доказ висновок судової автотоварознавчої експертизи

від 06 листопада 2020 року № 018/1/10/2020.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2021 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та визначення загальної суми задоволених позовних вимог скасовано і прийнято в цій частині нову постанову.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 482 954,12 грн

на відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення суду першої інстанції в частині поділу судових витрат змінено, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 014,69 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі -

ПрАТ «СК «Арсенал страхування») із заявою про виплату страхового відшкодування зі спливом річного строку, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «Арсенал страхування» відмовило позивачеві у виплаті страхового відшкодування. Позивач у визначений законом річний строк не реалізував право на страхове відшкодування шкоди, завданої майну, і шляхом звернення до суду

з відповідним позовом до страховика, і це виключає можливість стягнення

зі страховика майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Таким чином, саме на відповідача покладається відповідальність

з відшкодування майнового збитку, завданого позивачеві з його вини пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП.

Оцінюючи докази щодо розміру завданої шкоди, апеляційний суд взяв до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2018 року

№ 026/06/2018, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Audi-А6», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП, що сталась 12 грудня 2016 року, в цінах на липень 2018 року становить 482 954,12 грн.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду

від 10 березня 2021 року і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року.

Вважає, що з нього, враховуючи неправомірність відмови страховика здійснити страхову виплату, підлягає стягненню лише різниця між страховим відшкодуванням та розміром завданої шкоди, оскільки матеріалами справи доведено, що потерпілий ОСОБА_1 вчасно, у межах річного строку, звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування і тому він не позбавлений права на звернення до суду з відповідними вимогами про визнання неправомірними дій страховика та відновлення свого права

на страхове відшкодування.

ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає, що суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), а також у постановах Верховного Суду

від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18), від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження

№ 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на спростування розміру завданої шкоди, до того

ж ОСОБА_2 протягом тривалого судового розгляду не відшкодував навіть той розмір шкоди, який він визнає.

Вважає правомірним висновок апеляційного суду про те, що надання оцінки правомірності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування не входить до предмета спору у цій справі, страхова компанія не була стороною

у справі. Для притягнення відповідача до майнової відповідальності достатньо самого факту, що позивачеві у виплаті страхового відшкодування відмовлено.

Всі інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 686/24364/17, витребувано справу з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Audi-А6», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Audi-А6»).

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Nissan»), допустив зіткнення

з автомобілем «Audi-А6». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2017 року у справі № 686/9885/17, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку

із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» згідно з полісом від 09 грудня 2016 року № АК/2321699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на строк з 10 грудня 2016 року до 09 грудня 2017 року. Відповідно до цього поліса страхова сума

за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн, розмір франшизи

1 000,00 грн.

Листом від 28 березня 2017 року № 4/к/у у відповідь на заяву

про отримання страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал страхування» повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілому необхідно надати страховику заяву про страхове відшкодування,

а також документи згідно з переліком, визначеним пунктом 35.2 статті 35 вказаного Закону, серед яких відомості про банківські реквізити заявника. Також страховик повідомив, що в матеріалах страхової справи немає документа, що встановлює факт вини водія автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вчиненні ДТП, внаслідок якої пошкоджено застрахований автомобіль.

У листі від 21 лютого 2018 року № 8/к/у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» зазначило, що заяву про страхове відшкодування ОСОБА_1 подав страхувальнику 17 січня 2018 року, тобто зі спливом одного року

з моменту ДТП, тому відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» немає правових підстав для виплати страхового відшкодування за цією подією.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2018 року № 026/06/2018, проведеної за клопотанням ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Audi-А6» внаслідок його пошкодження у ДТП, яке сталось 12 грудня 2016 року, з урахуванням результатів обстеження автомобіля від 09 липня 2018 року, в цінах на липень 2018 року становить 482 954,12 грн.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 06 листопада

2020 року № 018/1/10/2020 року, складеним судовим експертом Найдуком М. Л. за результатами експертизи, яка була призначена та проведена за клопотанням відповідача ОСОБА_2 , визначено ринкову вартість автомобіля «Audi-А6», виходячи з відомостей про нього, характеру і обсягу його пошкоджень

та необхідного відновлення з повним усуненням пошкоджень, отриманих

12 грудня 2016 року внаслідок ДТП, станом на час ДТП у розмірі 668 237,00 грн, встановлено коефіцієнт фізичного зносу на цей час з урахуванням строку експлуатації автомобіля - 0,53, величину втрати товарної вартості в результаті його пошкодження і наступного впливу відновлювального ремонту - 0,00 грн.

На розгляд експерта було поставлено питання «яка вартість матеріального збитку, завданого автомобілю станом на 11 серпня 2020 року».

Отже, в цінах на час виконання експертизи вартість матеріального збитку

з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу розраховано в сумі 295 539,71 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 06 листопада 2020 року № 018/1/10/2020, складеного 05 листопада 2020 року, на вирішення якої поставлене питання «Яка вартість відновлення автомобіля станом на час звернення до суду», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових станом на 07 грудня 2017 року визначено в розмірі 250 701,81 грн. При цьому визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 487 455,40 грн, вартість відновлювального ремонту

з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,53) станом на 07 грудня 2017 року в розмірі 250 701,81 грн та загальну вартість матеріального збитку в цінах

на день звернення до суду, тобто станом на 07 грудня 2017 року, в розмірі

250 071,81 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 28 травня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, позов подано про відшкодування майнової

та моральної шкоди, завданої ДТП, яка сталась у грудні 2016 року, при цьому позов подано тільки до винуватця у цій пригоді про відшкодування майнового збитку в повному розмірі з тих підстав, що страхова компанія відмовила

у регламентних виплатах через пропуск потерпілим (позивачем) строку

на подання зави про такі виплати. У касаційній скарзі відповідач також оскаржує розмір шкоди.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, дійшов висновку, що майнова шкода, завдана внаслідок ДТП, підлягає відшкодуванню в повному обсязі тільки

за рахунок заподіювача.

При цьому розмір майнової шкоди апеляційний суд визначив, взявши до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2018 року

№ 026/06/2018, відповідно до якого: а) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Audi-А6» внаслідок його пошкодження у ДТП, яка сталась 12 грудня 2016 року, з урахуванням результатів його обстеження

від 09 липня 2018 року, в цінах на липень 2018 року становить 482 954,12 грн;

б) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi-А6», виходячи

з відомостей про нього, характер та обсяг його пошкоджень та необхідного відновлення з повним усуненням пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП,

та приведення його стану до технічних вимог виробника, з урахуванням результатів його обстеження 09 липня 2018 року, в цінах на липень 2018 року становить 482 954,12 грн.

Однак з такими висновками апеляційного суду колегія суддів касаційного суду повністю погодитись не може з огляду на таке.

Неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин

не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні нормативні приписи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду

від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (провадження № 14-17цс19) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження

№ 14-473цс18) (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) (пункт 7.43), від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 101), від 4 грудня

2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) (пункт 84),

від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) (пункт 8.1)).

Зазначення позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову

не є визначальним для вирішення судом питання про те, які приписи слід застосувати, вирішуючи спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), пункт 85). З`ясувавши під час розгляду справи, що позивач або інший учасник справи для обґрунтування вимог або заперечень вказує інші нормативні приписи, ніж ті, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію останніх і застосовує для ухвалення рішення

ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) (пункт 7.43)

та від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) (пункт 85)).

Саме суд має обов`язок здійснити юридичну кваліфікацію відносин сторін, виходячи із встановлених під час розгляду справи фактів, і визначити, який припис треба застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є спірні відносини, не є зміною підстави позову (обставин, якими обґрунтований позов) та обраного позивачем способу захисту (предмета позову) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року

у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) (пункт 86)).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: 1) в повному обсязі;

2) особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків

є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня

2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон

№ 1961-IV), якийє спеціальним законом, що регулює правовідносини

у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах

за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди

і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону

№ 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня

2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Колегія суддів звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає

у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ)

за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним

і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Установивши, що позивач у справі як потерпілий вчасно вчинив дії, спрямовані

на одержання зі страховика компенсації за завдану шкоду та врахувавши зазначені норми закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і потенційною сумою страхового відшкодування (лімітом відповідальності) з встановленою договором франшизою, оскільки

ОСОБА_2 , як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, має сплачувати кошти на відшкодування шкоди в повному обсязі лише у разі, коли

у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а у цій справі на час подання позову обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування не припинився, і позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування

зі страховика, незважаючи на відсутність відповідного досудового звернення.

Разом з тим, визначаючи розмір майнового відшкодування, суд першої інстанції врахував висновок судової автотоварознавчої експертизи від 06 листопада

2020 року № 018/1/10/2020.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може вдаватись до переоцінки доказів, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є прерогативою судів першої

й апеляційної інстанцій.

Так, при визначенні суми шкоди, яка підлягає відшкодуванню, апеляційний суд взяв до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи від 10 жовтня 2018 року № 026/06/2018, відповідно до якого: а) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Audi-А6» внаслідок його пошкодження у ДТП, яка сталась 12 грудня 2016 року, з урахуванням результатів його обстеження

від 09 липня 2018 року, в цінах на липень 2018 року становить 482 954,12 грн;

б) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi-А6», виходячи

з відомостей про нього, характер та обсяг його пошкоджень та необхідного відновлення з повним усуненням пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП,

та приведення його стану до технічних вимог виробника, з урахуванням результатів його обстеження 09 липня 2018 року, в цінах на липень

2018 року становить 482 954,12 грн.

Отже, визначаючи розмір матеріального збитку слід виходити саме з цієї суми.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної

та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення апеляційного суду змінити в частині визначення розміру завданої майнової шкоди.

Стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріального збитку суму без врахування страхової суми за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000,00 грн та франшизи у розмірі 1 000,00 грн згідно з полісом від 09 грудня 2016 року № АК/2321699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме:

482 954,12 грн - 100 000,00 грн - 1 000,00 грн = 381 954,12 грн (різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування).

У решті постанову апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2021 року змінити

в частині визначення розміру майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 381 954,12 грн.

У решті постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун