Провадження № 2/756/1762/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Яценко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Позивач у листопаді 2021 року звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК». В обґрунтування позову вказує, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.12.2019 року його позовні вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі не виплаченій при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 50466 грн. 55 коп. заборгованості по заробітній платі; 197868 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку (без урахування податків та обов`язкових платежів), а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 2483 грн. 34 коп.

Проте, не дивлячись на наявність судового рішення, відповідач порушував його права. Рішення по справі №756/11031/19 виконувалося в примусовому порядку Оболонським РВДВС у м.Києві та ВПВР ДДВС МЮУ, а саме було відкрите виконавче провадження № 61177382 (ВП61177382).

22.09.2021 р. виконавчою службою в примусовому порядку списані кошти з рахунків боржника та перераховані позивачу на підставі рішення суду.

Позивач вважає, що мало місце невиконання судового рішення з вини відповідача.

Позивач зазначає, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що становить 883,34 грн. Розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.12.2019 у справі № 756/ 11031/19, розрахунок середнього заробітку здійснювався саме з такого розміру середньоденної заробітної плати, а тому позивач зазначає саме такий розмір середньоденної заробітної плати.

Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку за період з 13.05.2019 дня звільнення позивача по день фактичного розрахунку 22.09.2021 кількість днів прострочення за період складає 573 дні. Вважає, що йому має бути оплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку що на даний період становить 506153,82 коп., які і просить стягнути з відповідача на свою користь та витрати по сплаті судового збору в сумі 5061 грн. 53 коп.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

04.11.2021 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Відповідач отримавши ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.12.2019 року позов ОСОБА_1 до АТ «Завод Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь ОСОБА_1 50466 грн. 55 коп. заборгованості по заробітній платі; 197868 грн. 16 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку (без урахування податків та обов`язкових платежів), а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 2483 грн. 34 коп.

Рішення по справі №756/11031/19 виконувалося в примусовому порядку Оболонським РВДВС у м.Києві та ВПВР ДДВС МЮУ, а саме було відкрите виконавче провадження № 61177382 (ВП61177382).

24.09.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

21.09.2021 р. відповідно до платіжного доручення № 15304 виконавчою службою в примусовому порядку списані кошти з рахунків боржника та перераховані позивачу на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.12.2019 у справі № 756/11031/19 становить 883,34 грн.

Як убачається зі змісту позову позивач просить суд стягувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.05.2019 року. Однак рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.12.2019 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.05.2019 року по 23.12.2019 року за 224 дні в сумі 197868,16 грн., а тому суд відмовляє у стягненні середнього заробітку за вказаний період.

Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати з 24.12.2019 року по день фактичного розрахунку 21.09.2021 складає 638 робочих днів та становить 563 570,92 грн. (883,34 грн. х 638 р.д.)

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

В межах розгляду даної справи предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови).

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат позивачу.

Враховуючи наведене, зокрема, що під час звільнення позивачу підприємство не провело з ним розрахунок по заробітній платі , при цьому взявши до уваги, що сума заборгованості по заробітній платі була стягнута за судовим рішенням в розмірі 50466,55 грн., крім цього, позивачем отримано компенсацію втрати частини заробітної плати за судовим рішенням та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2019 по 23.12.2019 у розмірі 197868 грн. 16 коп., суд доходить до висновку, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по дату фактичного розрахунку у розмірі 50 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

В задоволенні решти вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 499 грн.99 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ЗАВОД МАЯК» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень)

Стягнути з Акціонерного товариства «ЗАВОД МАЯК» (; адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. С. Бандери, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 499 грн.99 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2022 року.

Суддя Яценко Н.О.