П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2022 року місто Київ

справа № 759/7259/19

провадження №22-ц/824/3305/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченком Сергієм Олексійовичем,

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 4 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Кириленко Т.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Запорізька обласна прокуратура про оголошення особи померлою,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року заявниця ОСОБА_1 звернулася з заявою про оголошення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, померлим

Заяву обґрунтовано тим, що з початку 2012 року її чоловік ОСОБА_2 зникнув та до цього часу не повернувся.

В місці постійного проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , немає відомостей про його місце перебування від 2 вересня 2012 року, тобто протягом шести останніх років.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 3 вересня 2013 року її чоловіка ОСОБА_2 визнано безвісно відсутнім.

Моментом з якого обчислюється трьохрічний строк є 3 вересня 2013 року, тобто день отримання останніх відомостей про безвісно відсутнього ОСОБА_2 .

Оголошення ОСОБА_2 померлим необхідне для оформлення припинення шлюбу.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 4 листопада 2021 року в заяві ОСОБА_1 про оголошення особи померлою відмовлено.

З таким рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1 , її представник адвокат Кравченко С. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Судом першої інстанції не враховано, що під час допиту заявниця пояснила суду, що визнання чоловіка померлим необхідне як для припинення шлюбу, так і для врегулювання сімейних та майнових інтересів. А тому висновок суду першої інстанції про те, що заявниці визнання чоловіка померлим необхідне виключно для припинення шлюбу не відповідає матеріалам справи.

Судом неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема ст.46 ЦК України, якою передбачено можливість оголошення особи померлою через відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років і не ставить можливість оголошення особи померлою в залежність від наявності розшуку даної особи органами поліції. Наявність інформації про оголошення ОСОБА_2 в розшук в межах кримінального провадження, спростовує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , не оголошували в розшук та не шукали.

Відсутність письмових відомостей із 100% медичних закладів України про відсутність звернення протягом майже 10 років до них за допомогою конкретної фізичної особи не міститься в ст.46 ЦК України в якості умови для можливості оголошення особи померлою.

Висновок суду першої інстанції із показів свідків виключно про «небажання» зниклого спілкуватися зі свідками є виключно припущеннями, в той час як рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі № 461/424/15-ц, посилання на яку зроблено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у суду була наявність комплексу доказів, які суперечать одне одному: були докази відсутності особи і відомостей про неї і були докази про підтверджене телефонне спілкування зниклого після дати зникнення, та був факт незбігу трирічного строку відсутності після дати телефонних розмов. В той же час у даній справі весь комплекс зібраних доказів не містить протиріч і свідчить про збіг трирічного строку відсутності відомостей про зниклу особу, письмові докази та покази свідків про відсутність відомостей про зниклу особу, наявне чинне рішення суду 2013 року про визнання зниклої особи безвісно відсутньою.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко С.О. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник Запорізької обласної прокуратури прокурор Салков Р.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Від Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до суду надійшов лист, в якому в.о. Начальнику відділу просить розглядати справу без представника відділу за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 21 липня 2004 року.

ОСОБА_2 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді Державної міграційної служби вбачається, що ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон: серії НОМЕР_1 , виданий 14 вересня 2007 року органом видачі 8037 строком дії до 14 вересня 2017 року та серії НОМЕР_2 , виданий 25 березня 2010 року органом видачі 8089 строком дії до 25 березня 2020 року.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби ОСОБА_2 в період часу з 2 березня 2015 року по 1 лютого 2020 року державний кордон України не перетинав, однак інформація в базі даних відомства зберігається лише протягом п`яти років, а тому відомості про перетин кордону вказаною особою раніше отримати неможливо.

Відповідно до листа Запорізької обласної прокуратури вбачається, що у провадженні ВП № 3 Запорізького РУ ГУНП в області перебуває кримінальне провадження № 0000149 від 8 квітня 2013 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.357, ч.ч. 1,3 ст.358, ч.3 ст.27, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. 23 грудня 2016 року постановою слідчого ОСОБА_2 було оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України.

Крім того, встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 3 вересня 2013 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім. Метою визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, заявником у заяві зазначалось - можливість оформити документи без згоди іншого батька на виїзд дітей за кордон для їх оздоровлення та відпочинку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Водночас відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження таких обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Матеріали справи не містять жодного письмового доказу, який би підтверджував відсутність чоловіка заявниці у місці його постійного проживання, не надано відомостей про відсутність у нього на праві власності або користування іншого житла на території України, відомостей про відсутність будь-яких звернень за медичною допомогою, а також відомостей про наявність або відсутність у нього родичів, у яких він міг би тимчасово проживали. Крім того, заявниця не зверталась з заявою до відповідного управління поліції за останнім відомим місцем проживання щодо оголошення розшуку її чоловіка, а тому будь-яких заходів по встановленню місця його перебування з 2012 року не проводилось.

Заявницею не надано достатніх доказів, з яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть її чоловіка, а тому законні підстави для задоволення заяви та оголошення ОСОБА_2 померлим відсутні.

Крім того, суд у своєму рішенні зазначив, що метою для оголошення ОСОБА_2 померлим заявниця зазначає необхідність оформлення припинення шлюбу, проте рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 3 вересня 2013 року ОСОБА_2 визнаний безвісно відсутнім, а статтею 107 СК України передбачена можливість розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя визнаний безвісно відсутнім.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (ч.2 ст.293 ЦПК України).

Під час розгляду справи окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи ( ч.1 ст.294 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду у цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місця її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,-протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч.1 ст.47 ЦК України).

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Особливістю розгляду справ про оголошення особи померлою є те, що суд за наявності достатніх доказів робить юридичне припущення про смерть особи.

Водночас відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження таких обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 7 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц, від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21.

Відповідно до ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичної особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як убачається із тексту заяви ОСОБА_1 , метою оголошення ОСОБА_2 померлим заявниця зазначає - необхідність оформлення припинення шлюбу.

Відповідно до ст.107 СК України шлюб розривається органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою одного із подружжя, якщо другий із подружжя: 1) визнаний безвісно відсутнім; 2) визнаний недієздатним. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Зважаючи на зазначену ОСОБА_1 у заяві мету оголошення ОСОБА_2 померлим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 3 вересня 2013 року є достатньою підставою для розірвання шлюбу ОСОБА_1 в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Оскільки нормами цивільного процесуального законодавства передбачені читки вимоги до заяви про оголошення особи померлою, зокрема мета оголошення особи померлою, зазначення заявницею при допиті в судовому засіданні про необхідн6ість оголошення її чоловіка померлим також і з іншою метою, правильно не враховано судом першої інстанції..

Суд першої інстанції, оцінивши надані заявником докази на підтвердження обставин, на які посилається остання в заяві, дійшов правильного висновку, що показів свідків ОСОБА_3 , матері заявниці, та ОСОБА_4 , брата ОСОБА_2 недостатньо для того, щоб зробити юридичне припущення про смерть ОСОБА_2 .

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що провадженні відділу поліції № 3 Запорізького районного управління ГУ НП в області перебуває кримінальне провадження від 8 квітня 2013 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень. У зв`язку з невстановленням місцезнаходження підозрюваного постановою слідчого від 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 оголошено в розшук.

В той же час, вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_2 як на підставу для оголошення його померлим, заявниця ОСОБА_1 не надає доказів на підтвердження вчинення нею заходів щодо розшуку чоловіка та вирішення питання про з`ясування можливих причин його зникнення.

Встановивши, що заявник не надала належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченком Сергієм Олексійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 4 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 18 серпня 2022 року.

Суддя- доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус