ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/114/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Караула О.А., за участю секретаря судового засідання Горденко В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

25.01.2022 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Стефківський В.І., який діє на підставі ордеру серії ВС №1115302 від 17.12.2021 року від імені ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовна заява обґрунтовується тим, що 18.07.2020 року в смт Петриківка Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «Volvo FH 500», р.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок даної ДТП від отриманих травм ОСОБА_2 помер. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Volvo FH 500», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Страхова компанія» Українська страхова група», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3353387. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування, але жодних дій, щодо виплати страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» вчинено не було. Керуючись вищевикладеним, ОСОБА_1 подала позовну заяву до суду про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караула О.А. від 27.01.2022 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення представник відповідача отримав 18.03.2022 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справ.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 12.01.2022 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

03.05.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_3 представника ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», відповідно до якого відповідач не погодився в заявлених позовних вимогах, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ СК «Українська страхова група» в повному обсязі.

Представник відповідача, своє прохання в відмові позовних вимог, мотивував тим, що страховик призупинив розгляд заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування відповідно до п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як відповідачу не відомо про факт набрання рішенням у кримінальній справі законної сили щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталось 18 липня 2020 року. Крім того, не встановлено коло осіб, які мають право на отримання своєї частки моральної шкоди згідно ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ОСОБА_1 не подано всіх необхідних документів, передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.05.2022 року до Петриківського районного суду, надійшла заява з додатками від представника позивачки, щодо долучення до матеріалів справи доказів, а саме свідоцтва про одруження загиблого, довідку про склад сім`ї, доказ відправки повідомлення про ДТП.

З урахуванням досліджених доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 27.2 вказаної статті Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 статті 27 Закону).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати (п. 27.5 статті 27 Закону).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Частинами 2, 3 ст. 36 Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що 18.07.2020 року в смт Петриківка Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «Volvo FH 500», р.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній помер.

Відповідно до копії висновку експерта №857-Е від 18.07.2020 року, встановлено, що пошкодження могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок наїзду вантажного автомобілю на пішохода, з місцем первинного контакту в області переднє-зовнішній поверхні лівої нижньої кінцівки, з послідуючим ударом лівої частиною тулубу об автомобіль, відкиданням та паданням на дорожнє покриття; ушкодження виникли не задовго до надходження у стаціонар.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а/з №830 зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанських районах Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом ДТП СУ ГУНП в Дніпропетровській області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00000433.

Відповідно до копії полісу №АО/3353387 діючого включно до 19.08.2020 року, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - автомобіль марки «Volvo FH 500», р.н. НОМЕР_1 застрахована ПАТ СК «Українська страхова група».

Позивач ОСОБА_4 доводиться матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.12.1972.

07.08.2020 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із заявами на виплату страхового відшкодування, що підтверджується копіями відправлення Укрпошти Експрес, направленими на адресу відповідача. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 28 338, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3 ст.27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 170 028,00 грн в рахунок відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджується копіями заяв на виплату страхового відшкодування та копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 06.08.2020 року, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування Позивачу не сплачено.

На день ДТП і день смерті ОСОБА_2 , був одружений з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , виданого Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а/з №85.

На утриманні ОСОБА_2 знаходилась мати померлого, - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , а/з№46 зареєстрованого виконавчим комітетом Лобойківською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області. Батько померлого, ОСОБА_2 , вказаний із слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СКУ, відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану. ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав один за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №726 від 28.07.2020 року, виданою Лобойківською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області.

Керуючись вищевикладеним, суд приходить до висновку, що, позивачка, ОСОБА_1 , є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю її сина, ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня -4723,00 гривні, дорожньо-транспортна пригода відбулася 18.07.2020р., розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4723,00 грн.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 56 676,00 грн. ( розрахунок: 4723,00 грн. х 12 м.з.п. = 56 676,00 грн., де 4723,00 грн. - мінімальна заробітна плата на момент ДТП; 12 мінімальних заробітних плат - загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди).

З огляду на викладене, у зв`язку із смертю внаслідок ДТП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як мати загиблого, має право на страхове відшкодування моральної шкоди, враховуючи той факт, що у загиблого є ще дружина, то позивачу належить 1/2 частка від загального розміру страхового відшкодування (56 676,00 грн.), а саме 28 338,00 грн.

Судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серією НОМЕР_4 , виданим 30.01.2001 року.

Відповідно до копії довідки №725 від 28.07.2020 року, виданої виконкомом Лобойківської сільської ради, ОСОБА_1 , дійсно перебувала на утриманні нині покійного сина ОСОБА_2 , так як потребувала матеріальної допомоги.

Відповідно до копії довідки про доходи №519 від 10.08.2020 року, ОСОБА_2 , працював на ПАТ «Оріль-Лідер» на посаді оброблювача птиці.

Керуючись вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивачка, ОСОБА_1 , відповідно до ст. 1187, 1200 ЦК України та ст.6,27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на її користь підлягаю стягненню страхових відшкодувань, пов`язаних із втратою годувальника.

На день настання страхового випадку, ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 723,00 грн.

Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачкою годувальника становить 170 028,00 грн.

Крім позивача право на отримання страхового відшкодування має дружина загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди - 28 338, 00 грн та страхове відшкодування на поховання - 10 000 грн - загальна сума становить 38 448,00 грн).

Таким чином, до досягнення на користь позивача належить сума страхового відшкодування в загальному розмірі 161 552,00 грн (200 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) - 38 448,00 грн = 161 552,00 грн.)

При цьому враховуючи похилий вік позивача, суд вважає, що страхове відшкодування має здійснюватися не щомісячними платежами, а у вигляді одноразової виплати.

Що стосується доводів відповідача про те, що вказані вимоги є передчасними, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик може призупинити розгляд страхової справи до дати, коли йому стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо ДТП, а також заявниками не було надано належним чином оформлених документів, які б надали можливість встановити всі істотні обставини заявленого випадку та визначити розмір заподіяної шкоди, то слід зазначити наступне.

В пункті 35.1 статті 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21 (провадження №61-17923св21), згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц (провадження №61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) зазначено, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Враховуючи наведене, доводи відповідача про те, що позивач не врахував вимог п. 36.2 ст. 36 Закону, є необґрунтованими.

Решта заперечень відповідача, які стосуються відсутності доказів щодо кола осіб, які мають право на заявлені в позові відшкодування, на переконання суду спростовуються наданими представником позивача вищенаведеними письмовими доказами щодо складу сімї загиблогоОСОБА_2 та беззаперечно доводять, що позивачу ОСОБА_1 як одній з осіб визначених Законом належить право вимоги страхового відшкодування в розмірі, що був заявлений нею в позовній заяві та визнаний судом справедливим та обґрунтованим.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті).

Так, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснювалося Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» відповідно до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №2912 від 28.07.2020року. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №2912 від 28.07.2020 р., додаток №2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №2912 від 28.07.2020 року від 18.11.2021 р., детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 11.01.2022 р., відповідно до якого вартість робіт з надання правової допомоги з урахуванням використаного часу становить 21 000 грн.

Доказів фактичної оплати вказаних послуг позивачкою надано не було, однак, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 жовтня 2021 у справі № 757/29103/20-ц, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не ґрунтується на вимог закону.

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розмір означених судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 187/114/22, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, а тому витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Автопоміч» у розмірі 21 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності до вимогст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи, що судом були задоволені позовні вимоги на загальну суму 161 552 грн., з відповідача слід стягнути 1 615 грн. 52 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 353,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, 03038, м. Київ, вул. Івана Федоровича, буд.32-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 28 338 (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) гривень 00 копійок, страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 133 214 (сто тридцять три тисячі двісті чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, 03038, м. Київ, вул. Івана Федоровича, буд.32-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (, 03038, м. Київ, вул. Івана Федоровича, буд.32-А) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 615 (одна тисяча шістсот п`ятнадцять) грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. А. Караул