Справа № 346/1770/22
Провадження № 2-з/346/23/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за їхнім позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Коломийська міська рада Івано-Франківській області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

20.05.2022 року позивачі звернулися до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом та заявою про забезпечення позову, в якій просять вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити Коломийській міській раді приймати рішення чи вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В цій заяві позивачі вказують, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину від 17.08.2021 року та 10.02.2022 року. Згідно з рішенням МВК від 12.08.1992 року за будинком АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка загальною площею 1 990 кв. м. Відповідно до рішення Коломийської міської ради від 29.12.1993 року земельну ділянку для обслуговування будівель та господарських споруд площею 0,10 га по АДРЕСА_1 передано у спільну часткову власність по 1/2 частці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем його майна була дружина ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину від 10.02.2022 року позивачі після смерті ОСОБА_7 успадкували земельну ділянку, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , по 1/4 частці. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями є дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 .

Що стосується земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , яка закріплена за даним будинком, то вона не приватизована, перебуває в комунальній власності, використовується ними спільно і між ними фактично вже склався порядок користування даною ділянкою. Як їм стало відомо, чоловік відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 звернувся із заявою до Коломийської міської ради про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0983 га по АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва, тобто всієї земельної ділянки, без врахування їхніх прав на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим ними подано позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Посилаючись на ст.ст. 149, 150 ЦПК України, зазначають, що у випадку передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам, позивач змушений буде захищати своє порушене право шляхом подання інших позовів, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову не забезпечить реального захисту прав позивача у разі задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст.153 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України. Зокрема зазначеною нормою визначено, що позов може бути забезпечено і шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (пп. 1, 2 ч. 1).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Заява позивачів про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого утруднення виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення позову. Саме лише припущення щодо можливості вчинення третьою особою дій, спрямованих на передачу у власність чи користування третім особам вказаної земельної ділянки, що призведе до необхідності подачі нового позову, не може свідчити про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів. Тобто у цьому випадку відсутні підтверджені доказами фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивачів у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та обґрунтування підстав застосування вказаного заходу забезпечення позову.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявниками спосіб (шляхом заборони Коломийській міській раді приймати рішення чи вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки), не співвідноситься із заявленими позовними вимогами, оскільки вони можуть бути спрямовані на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за їхнім позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Коломийська міська рада Івано-Франківській області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Яремин М. П.