Справа № 462/1574/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Кирилюка А.І.,

за участю: секретаря - Антощук А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представаника третьої особи - Гельо С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , /треті особи: Приватний нотаріус Вегера Н.Б., Друга Львівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання заповіту недійсним та самостійним позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася із позовом про визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 24.04.2013 року приватним нотаріусом Вегерою Наталією Богданівною (реєстровий номер 511). Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.09.2010 року ОСОБА_6 видала довіреність на ОСОБА_4 , яка була нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., з реєстровим №2508, відповідно до якої, ОСОБА_4 уповноважений володіти, користуватися та розпоряджатися усім належним ОСОБА_6 майном, шляхом укладення відповідних правочинів. На підставі вказаної довіреності, ОСОБА_4 уклав договір дарування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 з позивачем, який нотаріально засвідчений вказаним вище нотаріусом, з реєстровим №2644. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.01.2019 року визнано недійсною довіреність від 22 вересня 2010 року, видану ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстровану в реєстрі за № 2508. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений 30 вересня 2010 року між ОСОБА_6 , від імені якої діяв ОСОБА_4 згідно довіреності, посвідченої 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстрований в реєстрі за №2640. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 від 19.10.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла та після її смерті позивач звернулася до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізналася про заповіт від 12.04.2013 року, яким остання розпорядилася на користь ОСОБА_3 усім належним їй майном. Вказаний заповіт складено в присутності свідків, підписано ОСОБА_7 та посвідчено приватним нотаріусом Вегерою Н.Б., при цьому, позивач стверджує, що в заповіті не вказано, через яку саме хворобу ОСОБА_6 не могла вланосручно підписати заповіт, що, на думку позивача викликає сумнів щодо законності посвідчення такого. Крім цього, стверджує про нікчемність оскаржуваного заповіту, з огляду на психічний стан ОСОБА_6 , що також зазначено приватним нотаріусом в заповіті, однак, не зазначено конкретну хворобу. Крім цього, ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про визнання ОСОБА_6 недієздатною, в ході розгляді якої призначено судово-психіатричну експертизу, відповідно до висновку №330 від 07.04.2016 року якої вказано, що станом на 07.04.2016 року ОСОБА_6 страждає хронічним, стійким, психічним розладом у формі судинної деменції та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, судом так і не було прийнято рішення, в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 . Відтак, враховуючи викладені вище обставини, позивач стверджує про недійсність оскаржуваного заповіту, тому, просить позов задоволити, визнавши останній недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання позову. /т.2 а.с.79/

Разом з тим, представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат Гельо С.Б. подав самостійний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним, обгрунтовуючи свою позовну вимогу тим, що на думку третьої особи, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досягнута змова задля задоволення первісного позову ОСОБА_4 , з метою подальшого скасування договору купівлі-продажу будинку, який ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_3 . Стверджує, що оскаржуваний заповіт від 24.04.2013 року, яким ОСОБА_6 розпорядилася усім належним їй майном на користь ОСОБА_3 нотаріально посвідчений, в присутності свідків, відтак, на думку третьої особи, позовні вимоги, зазначені первісним позивачем не знаходять свого документального підтвердження, зокрема те, що ОСОБА_6 під час укладання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій, була недієздатною, а також те, що остання на день складання заповіту страждала будь-якою психічною хворобою, тому, враховуючи наведене, а також те, що на думку третьої особи відсутні правові підстави для визнання заповіту недійсним, просить самостійний позов задоволити, визнавши оскаржуваний заповіт дійсним.

У відзиві на самостійний позов третьої особи, ОСОБА_4 такий не визнала, зазначивши про необгрунтованість останнього, просила відмовити у його задоволенні. /т.2 а.с.25-31/

Ухвалою суду від 08.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження в справі. /а.с.50-51/

Ухвалами суду від 26.10 та 22.12.2020 року повернуто заяву представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_8 про забезпечення позову. /т.1 а.с.102-103,134/

Ухвалою суду від 11.02.2021 року відмовлено забезпеченні позову за заявою представника ОСОБА_4 адвокату Муралло М.С. /т.1 а.с.171-173/

Ухвалою суду від 26.02.2021 року повернуто заяву представника ОСОБА_4 адвокату Муралло М.С. про забезпечення позову. /т.1 а.с.192-194/

Цього ж дня, ухвалою суду призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, зупинено провадження по справі. /т.1 а.с.197-198/

Ухвалою суду від 26.07.2021 року провадження в справі відновлено. /т.1 а.с.220/

Ухвалою суду від 03.09.2021 року прийнято позовну заяву третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним до спільного розгляду с первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , /треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Вегера Н.Б., Друга Львівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 / про визнання заповіту недійсним. Розгляд справи повернуто до стадії підготовчого судового засідання. /т.2 а.с.12-13/

В судове засідання представник Другої Львівської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Вегера Н.П. та ОСОБА_4 не з`явилися, подавши до суду письмові заяві, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі. /т.1 а.с.59, 80, 121/

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Мацієвська А.І. в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_4 підтримала, з наведених у ньому обгрунтувань, самостійний позов третьої особи не визнала.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_5 адвокат Гельо С.Б. первісний позов ОСОБА_4 не визнав, самостійні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що в первісний позов слід задоволити та в самостійному позові третьої особи слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що фактично спірні правовідносини, виникли між сторонами з приводу дійсності заповіту.

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статтей 1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Крім цього, судом встановлено, що 22.09.2010 року ОСОБА_6 видала довіреність на ОСОБА_4 , яка була нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., з реєстровим №2508, відповідно до якої, ОСОБА_4 уповноважений володіти, користуватися та розпоряджатися усім належним ОСОБА_6 майном, шляхом укладення відповідних правочинів. /т.1 а.с.7/

На підставі вказаної довіреності, ОСОБА_4 уклав договір дарування житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , який нотаріально засвідчений вказаним вище нотаріусом, з реєстровим №2644. /т.1 а.с.38/

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.01.2019 року (далі Рішення) визнано недійсною довіреність від 22 вересня 2010 року, видану ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстровану в реєстрі за № 2508. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений 30 вересня 2010 року між ОСОБА_6 , від імені якої діяв ОСОБА_4 згідно довіреності, посвідченої 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстрований в реєстрі за №2640. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 від 19.10.2010 року.

Приймаючи до уваги вказане вище рішення, керуючись положеннями статті 82 ЦПК України, суд враховує мотиви, з яких виходила головуюча-суддя ОСОБА_9 при ухваленні останнього, зокрема: як вказується в рішенні, згідно акта судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року /а.с.112-114 т.1/, на момент підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_6 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції. За своїм психічним станом у період підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім цього, головуюча-суддя прийняла до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №794 від 04.12.2014 року, про те, що на момент підписання оспорюваної довіреності ОСОБА_6 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зазначивши, що такий висновок комісією експертів достатньо обґрунтований, є категоричним, не містить жодних припущень і не суперечить показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншим матеріалам справи. Вказаний висновок, а також висновок судово-психіатричної експертизи від 07.04.2016 року щодо наявного у ОСОБА_6 психічного розладу здоров`я, узгоджуються між собою і підтверджують розвиток психічного захворювання у ОСОБА_6 , початок якого було зафіксовано лікарями при огляді останньої починаючи з 2007 року. /т.1 а.с.13-16/

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла та після її смерті позивач звернулася до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізналася про заповіт, яким остання розпорядилася на користь ОСОБА_3 усім належним їй майном.

Як убачається з матеріалів спадкової справи, ОСОБА_6 за час життя належав житловий будинок, загальною площею 203,6 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 .

20.01.2020 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. /т.1. а.с.починаючи з 89/

Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.08.2020 року, ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_5 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 . /т.1. а.с.112/

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 покликається на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, але у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц; від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц; від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

При цьому підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише встановлення абсолютної неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Вищенаведений правовий висновок повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові КЦС від 26 квітня 2022 року в справі №700/491/20-ц, провадження № 61-644св22.

Крім цього, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом така експертиза призначалась, але проведена не була. Разом з тим, набувач за заповітом та відповідач у справі - ОСОБА_4 , позов визнав повністтю.

Крім того, позовні вимоги доводяться, актом судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року, за висновками якого на момент підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_6 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції. За своїм психічним станом у період підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /т.1 а.с.17-19/

Суд приймає до уваги висновок судово-психіатричного експерта №330 з якого убачається, що ОСОБА_6 на протязі багатьох років хворіє атеросклерозом, серцево-судинними захворюваннями та гіпертонічною хворобою, перенесла гострі судинні порушення внаслідок чого в неї розвинулась дисциркуляторна атеросклеротична і гіпертонічна енцефалопатія , що призвело до стійких розладів психічної діяльності у вигляді виражених порушень когнітивно-мнестичної функції, значного зниження пам`яті на поточні та події минулого, соціальної дезадаптації, втрати практично-побутових і гігієнічних навиків, навичок самообслуговування. Дані розлади психічної діяльності в неї спостерігаються і на момент її огляду. Відповідно до клінічних стандартів та критеріїв МКХ 10 наявні в ОСОБА_6 клінічні симптоми відповідають клінічному перебігу судинної деменції, що позбавляють її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_6 страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі судинної деменції та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /т.1 а.с.20-22/

Враховуючи, що для встановлення психічного стану особи належним і допустим доказом в розумінні ЦПК України є висновок судово-психіатричної експертизи, яким у цій справі встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 під час складання заповіту 24.04.2013 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і цей висновок третьою особою, яка заявила самостійні вимоги щодо премета спору - не спростовано, відтак, висновок про те, що під час підписання заповіту ОСОБА_6 могла усвідомлювати значення своїх дій, відтак, позовні вимоги щодо визнання заповіту недійсним знайшли своє документальне підтвердження матеріалами справи, тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову, враховуючи також визнання останнього відповідачем.

Щодо самостійного позову третьої особи ОСОБА_5 , суд зазначає, що такий не підлягає до задоволення, оскільки на підтвердження викладених у ньому тверджень не надано належних та допустимих доказів.

У данній справі справі встановлено, що під час розгляду наявного спору в суді, 13.08.2020 року ОСОБА_5 придбав житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 , шляхом укладення двох договорів на купівлю по 1/2 частині будинку. При цьому земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок знаходиться у власності позивача у спарві - ОСОБА_2 . З моменту вчинення вказаних договорів ОСОБА_5 житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не користується. Таким чином, встановлені свідомі, необачні дії самої третьої особи у справі - ОСОБА_5 при укладенні вищевказаних правочинів 13.08.2020 року.

Також, суд зазначає, що обраний ОСОБА_5 спосіб захисту, на його думку порушених цивільних прав, є неналежним, в розумінні статті 16 ЦК України, відтак, такий не може застосовуватись в даному випадку, з огляду на те, що цивільним законодавством не передбачений в судовому порядку такий спосіб захисту цивільних прав. В данному випадку при наявності порушення прав та стягнення збитків третя особа має можливість задовольнити шляхом звернення з позовом до продавця (відповідача) - ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім цього, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 840,40 гривень сплаченого судового збору за подання позовної заяви, при цьому, віднесши витрати третьої особи, понесені у зв`язку з розглядом вказаної справи на її рахунок.

Керуючись ст.259, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , /треті особи: приватний нотаріус Вегера Н.Б., Друга Львівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання заповіту недійсним задоволити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 24.04.2013 року приватним нотаріусом Вегерою Наталією Богданівною (реєстровий номер 511).

У задоволенні самостійного позову третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_2 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 /

ОСОБА_3 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 /

ОСОБА_4 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 /

Приватний нотаріус Вегера Н.П. /місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Друга Львівська державна нотаріальна контора /м.Львів, вул.Ст.Бандери, 3/

ОСОБА_5 /проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 /

Повний текст рішення складаний 24.05.2022 року.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: