ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/17/22 Справа № 176/1099/21 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 09 грудня 2003 року по 21 травня 2014 року він працював на Інгульській шахті, яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК».

За весь час роботи займав різні посади, а саме: працевлаштовувався на посаду підземним гірником 4-го розряду, з повним робочим днем у підземних умовах; з 05 квітня 2004 року переведений підземним учнем гірника очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах; з 01 жовтня 2004 року працював підземним гірником очисного забою з повним робочим днем в підземних умовах; з 03 жовтня 2005 року працював підземним гірником очисного забою 7-го розряду з повним робочим днем в підземних умовах та на даній посаді працював до моменту свого звільнення з підприємства відповідача.

В листопаді 2015 року Українським НДІ промислової медицини було установлено професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з вираженим переферичним ангіодисттонічним синдромом в поєднанні з полірадикулонейропатією з вираженим статико-динамічним порушенням хребта, стійким больовим та м`язо-тонічним синдромами, нейродстрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу в поєднанні з періартритом ліктьових та колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня), двобічним коксартрозом (ПФ другого ст.).

11 грудня 2015 року було проведено розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за результатами якого складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (надалі -Акт).

Пункт 17 зазначеного вище Акту визначено, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) стали: 1) несвоєчасне з боку ДЗ «СМСЧ № 19 МОЗ України» надання рекомендацій роботодавцю в зв`язку з виявленням ранніх ознак хронічного профзахворювання; 2) підвищені та знижені температури поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони + 10,3...+15,5° С при нормі + 17...+26 °С; 3) рівень барометричного тиску 732 АТ; 4) рівень вологості та рухомості повітря: вологість 96 % при нормі 60-95 %; рухомість 0,25-0,34 м/с при нормі 0,3 -2,0 м/с; 5) рівень вібрації загальна технологічна 77- 109 при нормі 92 дБ; локальна 101 -117 дБ при нормі 112 дБ; 6) рівень фізичного перевантаження (параметри, ступні, важкість роботи) III клас 1 ступінь важкості трудового процесу.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 23 грудня 2015 року серії 12ААА №010636, ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50%, у зв`язку з професійним захворювання, та третю групу інвалідності. Також зазначено про потребу амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі та санаторного лікування.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 грудня 2016 року серії 12ААА №011031, позивачеві повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50%, у зв`язку з професійним захворювання, та підтверджено третю групу інвалідності.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 18 грудня 2018 року серії 12ААА №011902, при повторному обстеженні ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності вже на рівні 60%, у зв`язку з професійним захворювання.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 16 грудня 2020 року серії 12ААА №085940, при повторному обстеженні позивачеві безтерміново визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 80%, у зв`язку з професійним захворювання, та другу групу інвалідності, при цьому, зазначено про потребу амбулаторного та стаціонарного лікування, санкурлікування 1 раз на 2 роки, протезування автомобілем.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, при цьому, постійно відчуває фізичні страждання та біль, просив суд стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, у розмірі 480 000, 00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ДП «СхідГЗК» на його користь у відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, грошові кошти у розмірі 300 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ДП «СхідГЗК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «СхідГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання частково та стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній дійсно працював: в період з 09 грудня 2003 року по 21 травня 2014 року - на посадах підземного гірника 4-го розряду, з 05 квітня 2004 року - підземним учнем гірника очисного забою; з 01 жовтня 2004 року - підземним гірником очисного забою; з 03 жовтня 2005 року - підземним гірником очисного забою 7-го розряду ш. «Інгульська» «Інгульський» рудник «СхідГЗК (а.с.11-12).

Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 11 грудня 2015 року було встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в особливо тяжких умовах праці, обумовлених технологічними процесом на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК».

Незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України»: своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань, несвоєчасне вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу з перевищенням вимог гігієнічних нормативів відповідно до даних, визначених в п.17 Акту (а.с.13-15).

Відповідно до п.18 акту Форми П-4, причинами виникнення професійного захворювання позивача є:

- несвоєчасне з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» надання рекомендацій роботодавцю у зв`язку з виявленням ранніх ознак хронічних профзахворювань у ОСОБА_1 ;

- підвищені та занижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +10,3 +15,5 С при нормі +17 +26 С;

- рівень барометричного тиску 732 АТ;

- рівень вологості та рухомості повітря: вологість 96% при нормі 60-95%; рухомісь 0,25 - 0,34 м/с при нормі 0,3 - 2,0 м/с

- рівень вібрації: загальна технологічна 77-109дБ при нормі 92 дБ; локальна 101-117 дБ при нормі 112дБ;

- рівень фізичного перевантаження (параметри, тупінь, важкість роботи) ІІІ клас 1 ступінь важкості трудового процесу;

- відсутність з боку ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» своєчасних рекомендацій щодо проведення додаткових обстежень або зміни умов праці робітника.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №010636 від 23 грудня 2015 року, ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідносі та визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% з 17 грудня 2015 року (а.с.16).

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №011031 від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_1 повторно було встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% (а.с.17).

Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №011902 від 18 грудня 2018 року, ОСОБА_1 , після повторного обстеження, було встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% (а.с.18).

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №085940 від 16 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , після повторного обстеження, було встановлено другу групу інвалідності безтерміново та визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% (а.с.19).

Судом також установлено, що позивач періодично проходить лікування від наявного у нього професійного захворювання, що підтверджується виписками з амбулаторних карт, виписками із медичних карт стаціонарного хворого, епікризами та виписками (а.с.20-37).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази повною мірою підтверджують обставини ушкодження його здоров`я і отримання професійного захворювання та інвалідності саме при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В своїй скарзі апелянт посилається на те, що позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань саме з вини підприємства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Так, статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків.

При цьому, жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не було надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції.

Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», не було забезпечено позивачу безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього, внаслідок яких він морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, вимушених змін способу життя та втрату професійної працездатності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про те, що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не зазначив яким саме нормативно-правовим актам не відповідають умови та норми праці, колегія суддів не бере до уваги, оскільки п.16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 грудня 2015 року визначено обставини та причини, за яких у позивача виникло професійне захворювання.

Колегія суддів також не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що судом, при постановлені рішення, не враховано, що позивач отримує щомісячні страхові виплати, пенсію та при встановленні інвалідності отримав одноразову допомогу, яка в свою чергу компенсує моральні страждання та втрати у зв`язку із частковою втратою працездатності, адже це не позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди.

Водночас, доводи апелянта про те, що розмір стягнутої з ДП «СхідГЗК» моральної шкоди завищений, не відповідає глибині, характеру та тривалості душевних страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів вважає неспроможними, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди».

Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються, зокрема, вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз, особливо якщо така компенсація стосується юридичної особи.

Таким чином, враховуючи період роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 10 років 5 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, оскільки позивачеві встановлено 80% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю 2 групи безстроково, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи, тоді як доводи апеляційної скарги ДП «СхідГЗК» фактично зводяться до незгоди з визначеною судом сумою до відшкодування, однак висновків суду першої інстанції не спростовують.

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою, що моральна шкода мала бути стягнута з відповідача на користь позивача з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», внесено зміни до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених вищевказаним Законом, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, оскільки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 300 000 грн, що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, а тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ДП «СхідГЗК» слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, грошові кошти у розмірі 300 000 грн з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року змінити, стягнувши з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) грн з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова