справа № 274/7107/21
провадження № 2-о/0274/27/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.05.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Семенівська сільська рада про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в :

10.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною заявою та просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_2 однією сім`єю в АДРЕСА_1 в період з 13.11.2004 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час відкриття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцем після смерті останньої, але не може документально підтвердити факти спільного проживання та родинних відносин. Встановлення факту необхідне для оформлення спадщини.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 15.11.2021 в справі відкрито провадження ( а.с.14).

Сторони в судове засідання не з"явилися.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи в її відсутності. Свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Сільський голова Семенівської сільської ради 16.12.2021 також подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності. Щодо вирішення справи покладається на розсуд суду ( а.с.17).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Норми ст. 13 ЦПК України вказують, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ВІдповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла - ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Семенівка Бердичівського району, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на майно, у вигляді земельної ділянки площею 3,2183 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району, призначення - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка належала спадкодавиці на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЯБ №554972 (а.с. 9).

ОСОБА_1 вчинила дії щодо прийняття спадщини, подавши до приватного нотаріуса Вовк Г.А. заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не доведено спадкових відносин із ОСОБА_2 та не доведений факт спільного проживання однією сім`єю (а.с. 10).

Згідно довідки № 334 від 03.11.2021 виданої Семенівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, судом встановлено , що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом зі своєю сестрою ОСОБА_2 , інвалідом 1 групи, яка потребувала догляду з 19.03.2004 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_1 і вели спільне господарство ( а.с. 11).

Відповідно до довідки, виданою сільським головою Іванковецької сільської ради М.М. Шеретуном від 03.08.2015 за № 399 , яка міститься в матеріалах спадкової справи № 44/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , дійсно на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_2 ( а.с.30-зворот).

Як вбачається з довідки, виданою начальником відділу управління праці та соціального захисту населення Бердичівської РДА за № 312 від 11.02.2022 ОСОБА_1 , в період з 12.07.2004 по 31.03.2006 та з 01.12.2006 по 04.10.2014 призначено компенсацію непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом 1 групи або за пристарілим, який досяг 80 річного віку - за ОСОБА_2 .

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , судом встановлено, що остання є рідною сестрою заявниці та покійної ОСОБА_2 . Зазначила, що на протязі останніх 12 років ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 та здійснювала за нею догляд, оскільки їх сестра потребувала сторонньої допомоги та часто хворіла.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи вище наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт постійного проживання заявниці з 2004 року разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як це підтверджується зібраними по справі доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявниця не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13,76-81,89,141,211, 263- 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Семенівська сільська рада про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання за адресою : АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженки с. Троїцьке, Зерендинського району, Кокчетавської області зі спадкодавицею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Терехове, Бердичівського району, Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 13.11.2004 року по день смерті спадкодавиці - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко