Справа № 362/6015/21
Провадження № 2/362/1112/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначила, що вона має з відповідачем спільну дитину, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Посилаючись на те, що у зв`язку із навчанням дочки, вона витрачає значні фінансові кошти на оплату навчання за контрактом, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання їх дитини в сумі 25 500 гривень 00 копійок.

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 листопада 2005 року і свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 від 16 листопада 2021 року (а.с. 11, 26).

Відомостей про те, що дитина дійсно проживає разом із матір`ю позивачем суду не надано.

Надана позивачем довідка № 5040 від 09.07.2021 року не підтверджує факт проживання дитини сторін саме за місцем її реєстрації, а лише підтверджує факт реєстрації особи за вказаною адресою (а.с. 3).

Факт реєстрації особи за певною адресою не підтверджує обставин її дійсного проживання за вказаною адресою, оскільки, відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, визначено:

-вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

-місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

-місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Тобто, особа може проживати за адресою, яка не є адресою реєстрації місця її проживання.

Частиною першою статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За наданими суду документами матеріалів справи вбачається, що відповідач є тим з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана.

Отже, на підставі наведеної норми сімейного закону, відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на навчання дитини за контрактом, у зв`язку із чим позивачкою витрачено грошові кошти на оплату навчання в університеті.

При цьому, за змістом позову позивачем виділено в цитованому тексті статті 185 СК України полужирним маркером «розвиток здібностей дитини», як додаткові витрати на неї (абзац п`ятий тексту позову на звороті першого аркушу заяви).

Зокрема, позивачем додано до позову копії Договору про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти № 01293 від 26 липня 2021 року, з якого вбачається, що дочка сторін дійсно вступила на навчання до 01 липня 2025 року з оплатою вартості 51 000 гривень 00 копійок (а.с. 6 7, 8 9).

Так, витрати на оплату навчання, позивачка вважає додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини у вигляді навчання дитини в університеті.

Вирішуючи справу по суті спору, суд враховує положення Закону України «Про освіту» та визначення поняття «здібності» людини для кінцевого вирішення питання чи є витрати на навчання дитини додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, на що посилається позивачка.

Насамперед, Преамбулою до Закону України «Про освіту» встановлено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави.

Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

Категорію «здібності» досліджували такі автори як ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші; узагальнене поняття «здібності» можна визначити як здатність чи компетентність людини виконувати певний вид роботи на певному якісному рівні; видатні здібності можна вважати «талантом»; здібності не зводяться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання, фіксацію й ефективне практичне використання.

У зв`язку із цим, суд вважає, що навчання дитини є необхідною і обов`язковою умовою її інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку для успішної соціалізації та економічного добробуту.

Як наслідок, слід зробити висновок, що навчання дитини не є особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини, оскільки інтелектуальний, духовний, фізичний і культурний розвиток дитини не є особливими обставинами, а є необхідною умовою для успішної соціалізації та економічного добробуту людини.

Також, за змістом Договору про надання освітніх послуг закладом фахової перед вищої освіти № 01293 від 26 липня 2021 року, предметом даного договору є надання освітніх послуг та дочка сторін здобуває фахову передвищу освіту за освітньо-професійною програмою «туризм» для здобуття освітньо-професійного ступнея фахового молодшого бакалавра (а.с. 6 7, 8 9).

Норма частини першої статті 16 Закону України «Про освіту» визначає, що фахова передвища освіта спрямована на формування та розвиток освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність особи до виконання типових спеціалізованих завдань у певній галузі професійної діяльності, пов`язаних з виконанням виробничих завдань підвищеної складності та/або здійсненням обмежених управлінських функцій, що характеризуються певною невизначеністю умов та потребують застосування положень і методів відповідної науки, і завершується здобуттям відповідної освітньої та/або професійної кваліфікації.

Тобто, дочка сторін здобуває конкретний рівень освіти, що гарантований державною.

Отже, позивач несе витрати на оплату навчання дочки і таке навчання не пов`язане із та не викликане особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини (наприклад, розвитком творчих: малювання, музика, хореографія і/або інших здібностей дитини).

Крім того, суд обов`язково враховує наступне.

Стаття 53 Конституції України прямо гарантує, що кожен має право на освіту; держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам; громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Вказані Конституційні положення деталізовано спеціальним законом.

Так, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про освіту», кожен має право на якісну та доступну освіту; право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.

За приписами статті 4 Закону України «Про освіту»:

1. Держава забезпечує:

-безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти;

- розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства.

2. Право на безоплатну освіту забезпечується:

- для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України;

- для здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та післядипломної освіти - у закладах освіти чи інших суб`єктів освітньої діяльності за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством;

- для здобувачів вищої освіти - у закладах освіти за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством.

3. Держава гарантує усім громадянам України та іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні право на безоплатне здобуття повної загальної середньої освіти відповідно до стандартів освіти.

Проте, дитиною позивачки обрано навчання за контрактом, тоді як відповідно до наведених норм спеціального законодавства держава гарантує здобуття освіти безкоштовно.

Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкодили чи завадили дочці сторін здобувати освіту безкоштовно.

Підсумовуючи усе вище викладене, у суду немає підстав вважати, що витрати позивача на оплату навчання її дитини об`єктивно викликані особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини.

Як наслідок, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не підтверджено відповідними доказами факт існування особливих обставин у вигляді розвитку здібностей дитини.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність додаткових витрат позивача на дитину, що викликані особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини.

За таких обставин, позовна заява є безпідставною і необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

При цьому, на підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судових витрат і відмовою у позові, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 53 Конституції України, статтями 180, 185 СК України, статтями 3, 4, 16 Закону України «Про освіту», статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 92, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду 24 травня 2022 року.