ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2011/22 Справа № 206/3631/21 Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без руху

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Інтерпайп Дніпропетровський Втормет, третя особа Первинна профспілкова організація вільна профспілка Спартак, про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет», третя особа Первинна профспілкова організація вільна профспілка «Спартак», з урахуванням уточненої заяви від 06 жовтня 2021 року про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, оскільки до неї не додано платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 908 грн. щодо немайнової вимоги, та 908 грн. щодо майнової вимоги.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача не є такими, на які розповсюджуються положення вищевказаної статті, за таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати як таку, що перешкоджає руху справи та направити справу до того ж суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводівта вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою та третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:

1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Встановлено, що звертаючись до суду першої інстанції із позовом позивач зазначив, що відповідач прийняв рішення про підвищення заробітної плати позивачу на менший розмір ніж іншим працівникам - однієї професії з позивачем (водій навантажувача) з порушенням його трудових і конституційних прав згідно ст.36 Конституції України, ст.ст. 21, 22, Кодексу законів про працю України та ст.ст. 5,37,38, Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, застосувавши дискримінаційні дії, щодо меншого ніж у інших працівників підвищення рівня заробітної плати з грубим порушенням законодавства, за його належність до профспілки ППО «ВП «Спартак» та активну профспілкову діяльність.

У звязку з чим просив суд:

- визнати незаконним та дискримінаційним рішення АТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» про підвищення ОСОБА_1 заробітної плати менше ніж іншим працівникам такої ж як у позивача професії та фаху, але не членів профспілки ППО «ВП «Спартак», до якої належить позивач;

- зобов`язати АТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» переглянути умови підвищення заробітної плати водія навантажувача ОСОБА_1 та усунути порушення закону в частині дискримінації при підвищення моєї заробітної плати.

- стягнути з АТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» на користь ОСОБА_1 , різницю в окладі інших водіїв навантажувачів та його окладі за час з 01.06.2021 року до дня винесення рішення судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність залишення позову без руху для сплати судового збору, оскільки згідно положень статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що встановлення обставини є похідною вимогою, від якої залежить вирішення питання щодо стягнення на користь позивача заробітної плати, у зв`язку з чим висновок місцевого суду про залишення позову без руху для сплати судового збору є безпідставним.

Виходячи з викладеного, залишення позовної заяви без руху для сплати судового збору в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок судді першої інстанції про повернення позовної заяви є хибним, так як відсутність доказів сплати судового збору, не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд не позбавлений можливості під час ухвалення судового рішення вирішити питання, зокрема, щодо розподілу судових витрат, що передбачено ст. 141 ЦПК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільних справах.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, висновки суду не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції прав людини.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, а ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху підлягає скасуванню в частині щодо сплати судового збору з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без руху в оскаржуваній частині щодо сплати судового збору скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко