Справа №345/4647/21
Провадження № 2/345/55/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2022 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Журавльов О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищенаведеним позовом.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 01.04.2014 року її було прийнято на роботу та призначено на посаду продавця-консультанта супутніх товарів АЗС Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна». 06.07.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника АЗС №09-05 ПП «АМІК УКРАЇНА».

16.09.2021 року позивачкою була написана заява про її звільнення із займаної посади з 01.10.2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Проте наміру звільнятися у позивачки не було, а заява про звільнення на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України була нею написана під психологічним тиском з боку роботодавця. 16.09.2021 року позивачка ОСОБА_1 відкликала свою заяву про звільнення за угодою сторін.

Вважає, такий наказ, що прийнятий з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки жодних обов`язкових умов для звільнення її на підставі п.1 ст.36 КЗпП Ураїни у відповідача не було.

Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просив позов задовольнити а повному обсязі.

Представник відповідача суду пояснив, що 16.09.2021 року начальник АЗС №09-05 (м. Калуш, вул. Ринкова, 1) ОСОБА_1 власноручно написала та передала безпосередньому керівнику - регіональному менеджеру ОСОБА_4 заяву про звільнення за угодою сторін (згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпПУ).

Вказана заява містила необхідні істотні умови угоди про звільнення, а саме: прохання звільнити її саме за угодою сторін і пропоновану дату звільнення. Також в заяві про звільнення містилося клопотання ОСОБА_1 про направлення трудової книжки поштою на зазначену адресу.

Цього ж дня вказана заява по вертикалі підлеглості була передана від регіонального менеджера ОСОБА_4 до територіального менеджера ОСОБА_5 засобами електронної пошти. Територіальний менеджер в свою чергу передав скан-копію вказаної заяви начальнику департаменту оперативного управління автозаправними станціями Моторному В.І., який згідно довіреності № 145 від 16.12.2020 року виданої Генеральним директором ПІІ «АМІК УКРАЇНА» наділений повноваженнями приймати на роботу та звільняти з роботи працівників автозаправних станцій.

Цього ж дня (16.09.2021 року) начальником департаменту оперативного управління автозаправними станціями Моторним В.І. було прийнято рішення задовольнити заяву працівника АЗС ОСОБА_1 та звільнити останню за угодою сторін.

В подальшому заява була передана до відділу з персоналу. 16.09.2021 року в.о. начальника відділу з персоналу Коростій Яніною Василівною було здійснено перевірку заяви про звільнення на предмет відповідності вимогам чинного законодавства про працю та прийнято до виконання - підготовку наказу про звільнення. Коростій Я.В. згідно довіреності №41 від 09.09.2021 року виданої Генеральним директором ПІІ «АМІК УКРАЇНА» наділена повноваженнями видавати накази про звільнення працівників АЗС.

21.09.2021 року на ПІІ «АМІК УКРАЇНА» видано наказ №2346-к про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Оригінал власноручно написаної заяви від 16.09.2021 року знаходився у начальника контрольно-ревізійного відділу Новікова О.О., який 16.09.2021 року був у відрядженні в Івано-Франківській обл. згідно наказу №360-вд від 14.09.2021 року. У відділ з персоналу оригінал заяви було передано 20.09.2021 року.

Оригінал трудової книжки із відповідними записами, наказ від 21.09.2021 року та розрахунковий аркушу було направлено засобами Укрпошти на адресу АДРЕСА_1 згідно заяви ОСОБА_1 . Вказані документи були отримані Позивачем 05.10.2021 року.

Жодного упередженого ставлення до Позивача з боку Підприємства не було і будь-яких доказів на підтвердження протилежного Позивач до позовної заяви не надає. Підприємство не вчиняло дій, направлених на примушування Позивача написати заяву про звільнення за угодою сторін.

В позовній заяві Позивач обмежується лише загальними фразами про наявність психологічного тиску та примушування до звільнення, але не надає пояснень які саме дії Відповідача були розцінені ОСОБА_1 як таке примушування чи тиск та не надає будь-яких доказів таких дій.

Також пояснив, що звільнення за угодою сторін (тобто згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України) не є звільненням з ініціативи роботодавця, тобто встановлена ч. 3 ст. 40 КЗпП заборона звільнення в період тимчасової непрацездатності не поширюється на звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін. Пропозиція (ініціатива) припинити трудовий договір за угодою сторін виходила від ОСОБА_1 і була викладена в заяві від 16.09.2021 року. В цій же заяві було висвітлено термін звільнення - 01.10.2021 року. Сама угода сторін про припинення трудового договору фактично викладена у різних документах - заява працівника від 16.09.2021 року, узгодження посадових осіб Відповідача на заяві від 16.09.2021 року, наказ від 21.09.2021 року і у трудовій книжці стрічка про звільнення із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Вважає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України прийнятий відповідно до КЗпП України, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 16.09.2021 року на АЗС «Амік Україна» (м.Калуш) приїхало керівництво Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» та почали перевіряти газову колонку. Пізніше вони пішли до ОСОБА_1 в кабінет. Через деякий час вона вийшла із кабінету плачучи і сказала, що їй кажуть писати заяву на розрахунок, через те, що вона не продавала газ у нічний час. В кабінеті коли відбувалась розмова із ОСОБА_1 її не було, як все відбувалось вона не знає. При ній ніякий тиск з боку керівництва на ОСОБА_1 не чинився. Також пояснила, що було написано колективне звернення, яке було адресоване генеральному директору ПП «АМІК УКРАЇНА» не звільняти із займаної посади ОСОБА_1 . При приїзді керівництва на АЗС їхня поведінка була нормальною, психологічного тиску не було ніякого.

Суд, вислухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2014 року позивачку ОСОБА_1 було прийнято на роботу та призначено на посаду продавця-консультанта супутніх товарів АЗС Підприємства з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна». 06.07.2018 року ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника АЗС №09-05 ПП «АМІК УКРАЇНА».

16.09.2021 року позивачкою власноручно була написана заява про її звільнення із займаної посади з 01.10.2021 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Окрім того, 16.09.2021 ОСОБА_1 написала заяву про відкликання заяви про звільнення від 01.10.2021, яка мотивована тим, що вона написана в стані, під впливом тяжких обставин, а саме: стресу та хвилювання.

Наказом ПП «АМІК УКРАЇНА» «Про звільнення» від 21.09.2021 року позивачку ОСОБА_1 01.10.2021 року звільнено із посади начальника автозаправних станцій АЗС №09-05 в Чернівецькому районі за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП. Підстава звільнення - заява позивача.

Відповідно до ст.43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами ч.1 ст.21 КЗпП, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізособа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін (п.1 ст.36 КЗпП).

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 №9 роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника.

Тобто основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявності угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації насамперед волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення.

Доводи позивачки ґрунтуються на тому, що заява про звільнення з посади начальника АЗС №09-05 ПП «АМІК УКРАЇНА» була написана нею при відсутності власного внутрішнього волевиявлення за вказівкою посадових осіб відповідача під впливом психологічного тиску.

Позивач зазначила, що 16.09.2021 на АЗС №09-05 (м. Калуш, вул. Ринкова, 1) приїхало керівництво по перевірці газової колонки. Запросивши її в кабінет, керівництво повідомило позивачу про необхідність написання нею заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням. Окрім того на неї був здійснений психологічний тиск, погрожуючи звільненням з роботи за статтею. У зв`язку із цим позивачка, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, 16.09.2021 під психологічним тиском написала заяву про звільнення за угодою сторін. Також 16.09.2021 позивачка написала заяву про відкликання заяви про звільнення від 01.10.2021, яка мотивована тим, що вона написана в стані, під впливом тяжких обставин, а саме: стресу та хвилювання.

Отже, з обставин цієї справи випливає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити її із займаної посади за угодою сторін.

При цьому зі змісту заяви, датованої 16.09.2021, яка міститься в матеріалах справи, видно, що позивач власноручно написала заяву про звільнення її з посади за угодою сторін з 01.10.2021 (а.с.45).

Так, вказана заява містить дату її складання - 16.09.2021, підпис позивачки, підставу для звільнення - угода сторін та дату звільнення - 01.10.2021, а також була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

З відеозапису, який був долучений представником відповідача за клопотанням представника позивачки ОСОБА_2 , не вбачається фактів на які посилається остання в своїх поясненнях, оскільки окрім позивачки ОСОБА_1 на відеозаписі жодних інших людей, в тому числі і керівництва Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» не зображено, жодних розмов не чути, через відсутність звуку.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем та його представником не надано до суду жодних доказів чинення на позивача відповідачем тиску, погроз, примушування до написання заяви про звільнення 16.09.2021 матеріали справи не містять. До правоохоронних органів із цього приводу позивачка також не зверталася. Підстави, на які посилаєтся позивач та його представник, не є підставами для скасування наказу про звільнення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.12,76, 81,259,263,264,265 ЦПК України,ст.ст.202-215,744-755 ЦК України,-

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: