Провадження № 2/755/3743/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Надія Дмитрівна, про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 1363522, зареєстрованого 08 жовтня 2004 року Десятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, б/н, від 03 липня 2003 року, Виконавча служба, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Архівний номер: 5725151КІЕV10, Архівна дата: 05 липня 2003 року, Дата виникнення: 05 липня 2003 року, № реєстра: 135,

внутр. № B601862628F4302D335A, з виключенням з електронних реєстрів інформаційних систем Міністерства юстиції України відомостей про дану заборону.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_2 , вона, як єдина спадкоємиця до майна померлого, у встановленому законом порядку вступила у спадщину. Під час оформлення спадкової справи з`ясувалося, на підставі архівного запису, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що входить до складу спадкового майна, накладено вказаний вище арешт.

Відтак, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно спадкодавця, порушується право позивача як спадкоємця, внаслідок чого остання позбавлена змоги успадкувати майно після смерті свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідачі: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відзив на позов не подали. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження відповідачів направлялись ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які були отримані останніми

16 листопада 2021 року та 17 листопада 2021 року, відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи.

Третя особа пояснення по суті справи на адресу суду не направила. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перепелицею Н.Д. отримано 08 грудня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 23 листопада 2020 року серія НОМЕР_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 23 листопада 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 20581.

З свідоцтва про народження від 12 вересня 1984 року серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 26 червня 2004 року між позивачем, дівоче прізвище - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 26 червня 2004 року зроблено запис № 664 в книзі реєстрації актів про одруження. Прізвище позивача після одруження змінено на « ОСОБА_5 ».

22 грудня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перепелицею Н. Д. було відкрито спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі 66988926

від 22 грудня 2020 року, номер у нотаріуса 10/2020.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 1997 року, що посвідчений Потоцькою І. М., Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 грудня

1997 року, зареєстрований в реєстрі за № 2680, серія ААА № 993375, ОСОБА_2 на праві власності належала квартира

АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки КВ-2021 № 2966 Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Полоцькою І.М., Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 грудня 1997 року, зареєстрований в реєстрі за № 2680. Дата проведення реєстрації в Бюро - 28 серпня 2011 року за реєстровим номером № 2145.

При оформленні спадщини після смерті ОСОБА_2 на підставі архівного запису з`ясувалось, що на спадкове майно накладено арешт.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 вересня 2021 року № 274326743 зареєстровано обтяження майна, а саме 08 жовтня 2004 року № 1363522 арешт квартири за адресою АДРЕСА_1 . Підстава обтяження: постанова, Б/Н, від 03 липня 2003 року, Виконавча служба. Додаткові дані: Архівний номер 5725151КІЕV10, Архівна дата: 05 липня 2003 року, Дата виникнення: 05 липня 2003 року, № реєстра: 135,

внутр. № В601862628F4302D335А, реєстратор: Десята київська державна нотаріальна контора.

Відповідно до листа від 18 серпня 2021 року № М-7619 Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві, згідно з інформацією, наданою Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлено, що відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконані перебували виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_2 , а саме:

-виконавче провадження № 49266937 з примусового виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2021 року № 755/6550/14-п про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва боргу у розмірі 36,54 грн. 29 грудня 2015 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану.

-виконавче провадження № 43606951 з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року № 2604/19966/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Київенерго» боргу у розмірі 304,12 грн. 25 червня 2015 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову повернення виконавчого документа стягувану.

-виконавче провадження № 37277210 з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2013 року № 2604/19966/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Київенерго» боргу у розмірі 997,52 грн. 26 червня 2013 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову повернення виконавчого документа стягувану.

Пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04 листопада 2010 року № 2677-VI встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім того, у вищевказаному листі зазначено, що повторно вищевказані виконавчі документи на виконання до Відділу не надходили та на виконанні не перебувають.

З листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 серпня

2021 року № М-7619 встановлено, що надати більш детальну інформацію щодо здійснення виконавчих проваджень не виявляється можливим, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року

№ 1829/5 вищевказані виконавчі провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Встановити в межах якого виконавчого провадження було накладено арешт постановою б/н

від 03 липня 2003 року не виявляється можливим. Здійснити пошук та надати інформацію про виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2009 року, не вбачається за можливе у зв`язку з запровадженням єдиного реєстру виконавчих проваджень після 2009 року, а строк зберігання виконавчих проваджень переданих на зберігання становить 3 роки, відповідно до

п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року

№ 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А,

№ 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30)

Як встановлено судом, арешт на спадкове майно, був накладений на підставі постанови відділу виконавчої служби від 03 липня 2003 року, однак встановити в межах якого виконавчого провадження (№ 49266937, № 43606951, № 37277210) було накладено арешт вищезазначеною постановою не виявляється можливим, оскільки вищевказані виконавчі провадження знищено за закінченням терміну зберігання. На даний час виконавчі провадження не здійснюються, а відтак потреби в арешті не існує. Наявність цих обтяжень (арештів) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її батька ОСОБА_2 , а також перешкоджає позивачу у здійсненні нею права власності на спадкове майно. Скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для існування арешту на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Д., про зняття арешту з нерухомого майна - підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 317, 319, 321, 391, 1216-1218 ЦК України, статтями 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Надія Дмитрівна, про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 1363522, тип обтяження: арешт (архівний запис), зареєстрований 08 жовтня 2004 року, реєстратор: Десята Київська державна нотаріальна контора, підстави обтяження: постанова, б/н, 03 липня 2003 року, Виконавча служба, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 . Архівний номер: 5725151КІЕV10, Архівна дата: 05 липня

2003 року Дата виникнення: 05 липня 2003 року, № реєстра: 135, внутр. № B601862628F4302D335A.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 25 травня 2022 року

Суддя О.О. Хромова