ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/695/22 Справа № 175/3530/14 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання кредитного договору недійсним, стягнення зайво сплачених коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, яке з 21 травня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 11 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNP0AN09980382, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 8 919,05 доларів США на термін до 11 травня 2014 року.

Вказували, що банк умови договору виконав у повному обсязі, надавши обумовлені ним кредитні кошти.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 допустила порушення взятих на себе зобов`язань та станом на 30 травня 2014 року за кредитним договором рахується заборгованість у загальному розмірі 13 904,49 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 043,86 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 041,21 долар США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 349,72 долари США та заборгованості по пені у розмірі 5 469,70 доларів США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 жовтня 2007 року у загальному розмірі 13 904,49 доларів США, що за курсом 11,77 грн. складає 163 655,85 грн.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним, уточненим 27 січня 2015 року, позовом до АТ КБ ПриватБанк про визнання кредитного договору недійсним, стягнення зайво сплачених коштів та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що в період з 16 квітня по 30 грудня 2007 року АТ КБ ПриватБанк разом з ТОВ Автоприват проводили спільну рекламну акцію, за умовами якої, пропонувалось придбати у ТОВ Автоприват акційні автомобілі Део Нексія або Део Матіз за визначеними в рекламному постері умовами, на строк до семи років, з щоденним платежем від 26 грн. на день за ОСОБА_4 та від 32 грн. на день за ОСОБА_5 .

Вказувала, що вважаючи для себе прийнятними вказані умови, вона звернулась до організаторів акції менеджерів АТ КБ ПриватБанк та 08 травня 2007 року нею було укладено договір купівлі-продажу СФ-0009185 з ТОВ Автоприват з вартістю автомобіля 42 260 грн.

Зазначала, що 11 травня 2007 року для придбання акційного автомобіля Део Матіз базової комплектації у ТОВ Автоприват, нею з АТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір №DNP0AN09980382, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит шляхом видачі готівкових коштів через касу банку у вигляді неповновлюваної кредитної лінії у розмірі 11 303,08 доларів США для придбання автомобіля та, ураховуючи ануїтентну ставку, та з врахуванням того, що умовами акції не передбачалось подорожчання кредиту, загальна сума кредиту, з врахуванням його подорожчання за сім років кредитування, мала становити 72 432,36 грно, що визначало суму щоденного платежу протягом семи років у розмірі 28,35 грн., та вона прийняла подорожчання кредиту на 2,35 грн. на день, з врахуванням страхування автомобіля.

Посилаючись на те, що за період з 11 травня 2007 року по 16 жовтня 2012 року нею повністю виконано кредитні зобов`язання, оскільки нею було сплачено 72 484,29 грн., з яких повністю було сплачено тіло кредиту у розмірі 42 260 грн., додаткові витрати по оформленню автомобіля у розмірі 2 780 грн, відсотки у розмірі 18 317,39 грн., сплату платежів по щорічному страхуванню у розмірі 8 774,37 грн., нарахування банком заборгованості за договором, який нею повністю виконано, є незаконним, а тому просила суд визнати недійсним кредитний договір №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року, укладений між нею та АТ КБ «ПриватБанк»; визначити суму, яка підлягає поверненню ОСОБА_2 АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з недійсністю кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 8 919,05 доларів США та визнати її повернутою в повному обсязі; визначити суму, яка підлягає поверненню АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 у зв`язку з недійсністю кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 13 063,56 доларів США та визначити суму у розмірі 8 919,05 доларів США повернутою в повному обсязі; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суму зайво сплачених коштів у розмірі 4 144,51 долар США; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 24 000 грн.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року у розмірі 5 651,44 доларів США. Вирішено питання стосовно судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку та задовольнити її зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що нею у повному обсязі виконані кредитні зобов`язання. Наголошувала на тому, що вона, як споживач банківських послуг, мала право розраховувати на достовірність наданої в рекламі інформації, що сукупна вартість кредиту, укладеного у наслідок акції, не мала перевищувати 66 430 (26 грн. на день) або 72 432,36 з урахуванням страхування автомобіля. Сплативши банку 104 484,29 грн., вона залишилася винною, що свідчить про те, що банк веде нечесну підприємницьку діяльність. Крім того заставний автомобіль було реалізовано банком.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині вирішення їх позовних вимог, просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити повністю, залишивши рішення без змін в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони звернулись до суду з позовом у серпні 2014 року, а тому не пропустили строк позовної давності до жодних зі складових заборгованості. Судом не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №310/11534-13-ц. Реалізація транспортного засобу (заставного майна) відбулась за 2 729,54 доларів США, що свідчить про невиконані зобов`язання позичальника перед банком.

07 грудня 2021 року ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) надала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк, в якому, зазначаючи про надуманість доводів апеляційної скарги, просила їх відхилити, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 травня 2007 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DNP0AN09980382.

Згідно до умов кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у загальній сумі 11 303,08 доларів США строком до 11 травня 2014 року, а відповідач, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, що встановлені кредитним договором №DNP0AN09980382.

Відповідно до умов кредитного договору №DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен на надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно умов кредитного договору у випадку порушення зобов`язань за договором, відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року за позовом ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій щодо підвищення відсоткової ставки скасовано.

Банк виконав умови договору у повному обсязі.

Позичальник допустила порушення взятих на себе зобов`язань та станом на 30 травня 2014 року за кредитним договором банком рахується заборгованість у загальному розмірі 13 904,49 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 043,86 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 041,21 долар США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 349,72 долари США та заборгованості по пені у розмірі 5 469,70 доларів США, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №DNP0AN09980382 від 11 жовтня 2007 року у загальному розмірі 13 904,49 доларів США, що за курсом 11,77 грн. складає 163 655,85 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 14 серпня 2014 року, тобто до спливу встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності, але після спливу строку позовної давності, що стосується вимоги про стягнення пені, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені станом на 29 лютого 2012 року у розмірі 200,92 доларів США та комісії у розмірі 87,43 доларів США задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі заборгованості, яка складається з тіла кредиту 6 043,86 доларів США, заборгованості за процентами по кредитному договору, станом на 29 лютого 2012 року, у розмірі 2 055,71 доларів США, за мінусом 2 448,13 доларів США за реалізацію транспортного засобу, в загальному розмірі 5 651,44 доларів США. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 (прізвище якої наразі змінено на ОСОБА_8 ) виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином колегією суддів встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини шляхом укладання спірного договору та установлено, що за спірним кредитним договором позичальником допущена заборгованість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 29 лютого 2012 року банк надіслав позичальнику вимогу про повернення суми кредити у повному обсязі, нараховані відсотки, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення (т.3 а.с.74).

20 листопада 2012 року банк звернувся до суду з позовом до ПАТ Акцент-Банк та ОСОБА_2 про звернення стягнення. У позові вказано, що станом на 15 листопада 2012 року позичальник ОСОБА_2 за кредитним договором DNP0AN09980382 від 11 травня 2007 року має заборгованість у загальному розмірі 9 437,14 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 850 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2 996,46 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 199,84 доларів США та заборгованості по пені у розмірі 390,84 долари США (т.3 а.с.75-77). До позову було долучено відповідний розрахунок заборгованості (т.3 а.с.78-80).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 9 437,14 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави.

На підставі вказаного рішення було відкрите виконавче провадження.

В подальшому вказане заочне рішення було скасоване та в задоволення позову банку відмовлено (т.1 а.с.45-46). Виконавче провадження закінчено (т.1 а.с.55-56).

Таким чином, звернувшись до суду в листопаді 2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, банк скористався правом, передбаченим договором та частиною другою статті 1050 ЦК України, дострокового повернення заборгованості, чим змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

За таких обставин право банку нараховувати проценти та пеню після 2012 року припинилося, а тому доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк в частині наявності підстав для задоволення повністю позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та відсотками станом на 30 травня 2014 року відхиляються.

Не дивлячись на скасування рішення суду про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, предмет застави було вилучено у позичальника та реалізовано за 2 729,54 доларів США, з яких 29 квітня 2014 року відбулося зарахування в рахунок погашення заборгованості за відсотками у розмірі 2 448,13 доларів США (т.1 а.с.247-248,249,250-255).

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України,статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Колегія судів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) зверталась до суду з позовом про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки, встановлення загальної суми кредитним зобов`язань, встановлення факту виконання зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненим кредитного договору та договору застави, припинення обтяжень нерухомого майна, втім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, було задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року скасовано і в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (т.1 а.с.101-103,104-107).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) в частині того, що існують правові підстави для визнання недійсним кредитного договором, відхиляються, оскільки кредитний договір підписаний сторонами, які досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Договором встановлені права та обов`язки сторін. Які в силу закону повинні виконуватись належним чином.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) не спростувала презумпцію правомірності спірного кредитного договору.

Посилання на те, що вона думала, що підписує договір, за яким повинна сплачувати 26 грн. на день на протязі 07 років, відхиляються.

Вимоги ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) в частині визначення суми, яка підлягає поверненню, у розмірі 8 919,05 доларів США є безпідставною та визнання її повернутою банку не можуть бути задоволені.

ОСОБА_6 не доведено належними та допустимими доказами повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підписаним ОСОБА_6 (колишнє прізвище ОСОБА_7 ) та оспорюваним нею кредитним договором передбачалась сплата відсотків, пені та ін. Позичальник повинен був надавати банку щомісячний платіж у сумв 170,75 доларів США, з матеріалів справи не вбачається, що вказані зобов`язання були виконані належним чином.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.