Справа № 357/597/22
У Х В А Л А

іменем України

19 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Орєхова О. І.

за участю секретаря - Сокур О. В.

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Каракой Т.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі суду № 2 у м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 є користувачем кв. АДРЕСА_1 . Нею було отримано вимогу від ОСОБА_2 , яка являється власником вищевказаної квартири щодо звільнення від проживання квартири. Третя особа звернулась до начальника управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Людмили Капінус з метою здійснення зняття з місця проживання ОСОБА_1 Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради є самостійним структурним підрозділом Білоцерківської міської ради Київської області і утворюється її рішенням з метою здійснення матеріально-технічного та організаційного забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді. Відомо, що зняття з реєстрації місця проживання здійснювалося уповноваженим працівником управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, а саме: адміністратором адміністративного відділу управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ОСОБА_3 . ОСОБА_1 подавалася заява до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області про скасування рішення щодо зняття з реєстрації її за місцем проживання. Проте, управлінням була надана відповідь, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснювалося на підставі Постанови КМ України № 207 від 02.03.2016р. та згідно п. 26 таких правил, зняття з місця реєстрації відповідач здійснив у зв`язку із підставою відчуження житла та інших визначених законодавством документів та підстав на право користування житловим приміщенням. Вважає, що третьою особою не було подано достовірної інформації щодо члена сім`ї, а також факту того, що позивач й надалі проживала та проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідачем в свою чергу не було перевірено згідно реєстру територіальної громади дані позивача, оскільки згідно відповіді управління з адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, відповідач здійснив зняття з місця реєстрації особи лише за наявними документами наданими третьою особою. Вона, ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2 , і вона не визнавалась рішенням суду такою, що втратила право користування житлом. Тому, просила суд, визнати дії управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області незаконними та зобов`язати управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області скасувати рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 1-7).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 59 ).

Ухвалою судді від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 17 лютого 2022 року ( а. с. 63- 64).

Підготовче засідання по справі двічі відкладалось з різних причин та в останнє було відкладено до 10 год.00 хв. 19 травня 2022 року.

17 лютого 2022 року до канцелярії суду за вх. 7310 від представника третьої особи адвоката Каракой Т.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування поданого клопотання остання зазначила наступне.

Вимога позивача пред`явлена до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. Вказане управління є самостійним структурним підрозділом міської ради /п. 1.1 Положення про управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, яке міститься в Додатку 13 до рішення міської ради від 30.08.2018 року № 2571-55-V11/. При цьому в матеріалах позову позивач вказала код ЄДРПОУ відповідача як 04055009. За даними сайту https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/04055009 такий код ЄДРПОУ належить виконавчому комітету Білоцерківської міської ради. Верховний Суд вказав, що розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц). Отже, філії, представництва, структурні підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому, справи, в яких відповідачем виступає філія, представництво, структурний підрозділ не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Структурний підрозділ в силу положень ст. 95 ЦПК України не є юридичною особою, не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. Тому, в порядку ст. 255 ЦПК України третя особа ставить питання про закриття провадження у даній справі через неможливість розгляду її в порядку цивільного судочинства. Також звернула увагу на конструкцію спору та визначення сторін як учасників провадження. Зокрема, позивач наголошує, що її права порушені саме посадовою особою суб`єкта владних повноважень та оскаржує неправомірне зняття її з реєстрації, тобто дії посадової особи; також в позові відсутнє будь-яке посилання на те, що позивач претендує на квартиру, тобто відсутній спір про право позивача на житло. Таким чином, оскільки позивач не заявляє про квартиру як про свою власність чи про орендоване житло, тобтоо відсутній майновий спір, тому даний спір є публічно-правовим та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. З уваги на вказане, вважає, що наявна додаткова підстава для закриття провадження у даній справі та її розгляд в порядку адміністративного судочинства (а.с. 82-83)..

В підготовчому засіданні третя особа ОСОБА_2 та її представник адвокат Каракой Т.В., кожна окремо, підтримали заявлене клопотання про закриття провадження у справі та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 не заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідач управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області свого представника в підготовче засідання не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином. У наданому суду відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд розглядати справу без участі представника управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області на розсуд суду (а.с.68-69).

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання про закриття провадження у справі, вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, прийшов до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність полягає, в тому числі, у праві учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмет спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено статтею 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 19 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним критерієм здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У даному випадку, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в порядку цивільного судочинства, зазначила, що її права порушені саме суб`єктом владних повноважень та оскаржує неправомірне зняття її з реєстрації за місцем проживання, тобто оскаржує дії суб`єкта владних повноважень.

Згідно п. 1.1 Положення про управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, яке міститься в Додатку 13 до рішення міської ради від 30.08.2018 року № 2571-55-V11 - управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (далі - Управління), є самостійним структурним пiдроздiлом мiської ради i утворюється її рішенням з метою здійснення матеріально-технічного та організаційного забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, як встановлено в підготовчому засіданні, позивач ОСОБА_1 фактично не згодна з діями управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, а спір приватноправого характеру, зокрема майновий, відсутній.

Тому, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням вищевикладених підстав, суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дій управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради незаконними та зобов`язання управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради вчинити певні дії шляхом скасування рішення щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 повинні бути розглянуті у порядку адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі «ЄСПЛ», «Суд») у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Статтею 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено право особи на розгляд її справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

З вищевикладеного вбачається, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За таких обставин, оскільки з вищевикладеного вбачається, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що є всі підстави для закриття провадження, та слід роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4, 19, 255, 256, 258, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення, - закрити.

Роз`яснити позивачу, його право на звернення з аналогічними вимогами шляхом подання відповідного позову в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов