печерський районний суд міста києва
Справа № 638/5954/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Трубінській І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про скасування необґрунтованої заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), у якому просив скасувати необґрунтовану заборгованість та видалити з Українського бюро кредитних історій інформацію щодо такої заборгованості. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

23 липня 2020 року позивач подав до суду клопотання та уточнену позовну заяву, в якій зазначав про те, що 24 лютого 2020 року позивачу стало відомо про внесення відповідачем інформації до Українського бюро кредитних історій про невідому йому непогашену заборгованість перед відповідачем.

Позивач направив відповідачу претензію з проханням надати заяву, на підставі якої позивачу було видано кредит та інші документи, які повинні супроводжувати таку угоду, а також довідку про наявність такої заборгованості або її відсутності.

Однак відповідач не надав чіткої відповіді, проте роз`яснив, що 22 вересня 2005 року з платіжної картки позивача було списано грошові кошти в сумі 2739,15 грн на погашення заборгованості за кредитним рахунком. Мало місце списання овердрафту у зв`язку з відсутністю достатнього залишку на картці позивача. Проте ніяких доказів наявності заборгованості позивача відповідач не надав.

Разом з тим, за вказаними зобов`язаннями позивача перед відповідачем спливла позовна давність.

На підставі викладеного, позивач просив видалити інформацію з Українського бюро кредитних історій щодо такої заборгованості у зв`язку з тим, що заборгованість заявлена відповідачем є необґрунтованою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2020 року позовну заяву передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року ОСОБА_2 справу прийнято до провадження судді таостановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

27 квітня 2021 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вказано про те, що позивач має заборгованість перед відповідачем в сумі 26463,67 грн. При цьому, не виконуючи належним чином зобов`язання перед відповідачем позивач намагається уникнути відповідальності шляхом скасування заборгованості через судове рішення.

Крім того, банк є неналежним відповідачем щодо вимог позивача відносно видалення інформації з Українського бюро кредитних історій, оскільки банк є користувачем вказаного бюро і не має прав та повноважень на видалення інформації із Українського бюро кредитних історій.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказано про те, що згідно з розрахунком заборгованості, який додається у додатку до відзиву заборгованість виникла у 2008 році, проте платіжна картка № НОМЕР_1 була дійсна до травня 2006 року. Таким чином, вказана заборгованість не могла з`явитись у відповідача, оскільки позивач картку не продовжував та нову не брав.

Згідно з розпорядженням виконуючого обов`язки керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року у зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 справу передано на повторний авторозподіл.

06 жовтня 2021 року справу передано на розгляд судді Бусик О.Л.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження судді Бусик О.Л. та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Суд установив, що ОСОБА_1 та закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» уклали договір № «Про відкриття та обслуговування платіжної картки» від 07 жовтня 2003 року, на підставі якого ОСОБА_1 було видано платіжну картку № НОМЕР_1 строком до травня 2006 року.

25 травня 2004 року сторони уклали додаткову угоду, відповідно до якої пункт 10 договору виклали в новій редакції, за яким кредитний ліміт по картці складав 10 000 грн зі сплатою 3% на місяць за користування кредитними коштами.

Згідно з розрахунком, наданим відповідачем, станом на 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 26462,67 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 6236,53 грн, 20227,14 грн - заборгованість за відсотками.

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із претензією, в якій зазначав, що йому стало відомо про внесення щодо нього інформації до Українського бюро кредитних історій про наявність у нього заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». На підставі наведеного ОСОБА_1 просив надати заяву, на підставі якої позивачу було видано кредит та інші документи, які повинні супроводжувати таку угоду, а також довідку про наявність такої заборгованості або її відсутності.

11 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь про те, що 22 вересня 2005 року з платіжної картки позивача було списано грошові кошти в сумі 2739,15 грн на погашення заборгованості за кредитним рахунком. Мало місце списання овердрафту у зв`язку з відсутністю достатнього залишку на картці позивача.

Згідно з інформацією, розміщеною на сайті ТОВ «Українське бюро кредитних історій» www.ubki.ua за інформацією АТ КБ «Приватбанк» у ОСОБА_1 наявна заборгованість за угодою від 11.11 2008 року в сумі 13 928,24 грн.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав про те, що оскільки у зв`язку із закінченням усіх строків дії кредитного договору, що мають суттєве значення, зокрема строку дії банківської картки АТ КБ «Приватбанк», якою дійсно користувався позивач з 2003 до 2006 році спливла позовна давність щодо вимог банку до позивача про стягнення вказаної заборгованості.

Отже, підставою припинення зобов`язань за кредитними договорами, позивач зазначає закінчення строку дії кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» та сплив позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, як убачається із матеріалів справи, позивач не надав належних та допустимих доказів про виконання зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі за кредитними договорами. При цьому, закінчення строку дії кредитної картки та сплив позовної давності за вимогами банку до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, як підстава припинення зобов`язання чинним законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно дост. 1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» метою цього закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов`язань, функціонування інституцій, пов`язаних з обміном інформацією про грошові зобов`язання та забезпечення прав та інтересів суб`єктів кредитної історії.

Відповідно дост. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій»Бюровилучає зкредитної історії:інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними;всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором.

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Таким чином, право на внесення змін та вилучення інформації щодо про виконання особами грошових зобов`язань відповідно до норм чинного законодавства має ТОВ «Українське бюро кредитних історій».

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Ураховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються прав та обов`язків, які належать до виконання ТОВ «Українське бюро кредитних історій», вимоги до якого позивач не заявляв, слід дійти висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача у справі.

За таких обстави, підстави для задоволення позову до АТ КБ «Приватбанк» відсутні.

Керуючись ст.ст.526,530, 599, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265,267,273,274,280,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» видалення інформації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2022 року.

Суддя О.Л. Бусик