Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5737/21
Провадження № 2/279/170/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного провадження цивільну справу №279/5737/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що відповідно до розписки, виданої 27.04.2021 року та написаної власноруч відповідачем, ОСОБА_2 взяв у неї позику у грошовій сумі 4000 американських доларів, які зобов`язувався повернути протягом 60-и днів до 27.06.2021 року.

19.05.2021 року відповідач за даною розпискою повернув 20000 гривень, а 20.05.2021 року ще додатково 2900 гривень, загалом відповідач повернув позивачу суму за розпискою 22900 гривень, що еквівалентно 868,74 дол. США по курсу НБУ гривні до долара станом на 12.10.2021 року. Більше відповідач не виходив на контакт та кошти за розпискою не повертав, тому відповідачем не повернуто грошових коштів за розпискою 3131,26 доларів США.

08.07.2021 року на адресу відповідача була підготовлена претензія з вимогою погасити борг за розпискою у місячний термін з моменту отримання даної претензії, яка була направлена за двома адресами, як за місцем фактичного проживання відповідача, так і за місцем його реєстрації. Однак, за жодною адресою відповідач претензію не отримав.

Оскільки відповідно до Договору відповідач зобов`язаний був повернути позику до 27.06.2021 року, однак станом на 12.10.2021 року умови договору не виконав, кошти не повернув, тому період прострочення становить з 27.06.2021 року по 12.10.2021 року, що складає 107 днів прострочення виконання зобов`язання. Звідси загальний борг відповідача з урахуванням трьох процентів річних за користування коштами становить 3159, 08 доларів США.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою в сумі 3159,08 доларів США, з них: 3131,26 доларів США, що еквівалентно 82540,01 гривні основний борг, та 27,82 доларів США, що еквівалентно 733,34 гривні, три відсотки річних.

19.11.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем проживання відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадженні повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 27.04.2021 року надав позивачу розписку про отримання в борг 4000 доларів США, які зобов`язався повернути протягом 60 днів, тобто до 27.06.2021 року.

У вказаний в розписці строк відповідач повну суму отриманої позики не повернув.

Так, 19.05.2021 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 20000 гривень, а 20.05.2021 року 2900 гривень, що загалом становить 22900 гривень та еквівалентно по курсу НБУ 868,74 дол. США.

Отже, на день звернення позивача до суду з даним позовом борг за договором позики складає 3131,26 доларів США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст.1049ЦК України), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

За договором позики сторони визначили суму позики у доларах США. Відтак стягнення заборгованості у тій самій валюті, яка визначена сторонами відповідає як умовам договору так і вимогам законодавства, яке регулює питання, що стосуються договорів позики та кредитних договорів.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в іноземній валюті, а саме 4000 доларів США, тому з урахуванням повернутої суми позики, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 3131, 26 доларів США.

Такий висновок суду враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц , фактичні обставини у якій є подібними до фактичних обставин у цій справі.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму позики у валюті, що було передбачено у договорі позики, а не її гривневого еквіваленту.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Оскільки ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає виконання зобов`язання у розмірі 3 % річних, що визначається від простроченої суми за весь час прострочення, тому при його обрахунку за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

Згідно з наведеним позивачем розрахунком 3% річних становить 27, 82 доларів США.

Правильність нарахування вказаної суми відповідачем не оспорена та не спростована, як не спростовано факт укладання договору позики, дійсність його умов та передача коштів.

Отже, враховуючи те, що зобов`язання за договором позики відповідачем належним чином у визначений строк не виконано, кошти за розпискою у повному обсязі не повернуто, тому позовні вимоги в частині стягнення суми позики - 3131, 26 доларів США та 3% річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 27.04.2021 року в розмірі 3131,26 доларів США та 3 % річних в розмірі 27,82 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Макарівським РВ ГУМВС України в Київській області 29.01.2001 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 03.12.2004 року, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: О.М.Шульга