Номер провадження: 22-ц/813/2336/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1595-08 ПОУ А від 19 квітня 2006 року у розмірі 193 309.73 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 2 899.65 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між відповідачем - ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», 19 квітня 2006 року укладений кредитний договір № 1595-08 ПОУ А, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 28675 дол. США зі сплатою 12,50 % річних.

За умовами кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку: шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №1595-08 ПОУ А.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту.

Проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09 жовтня 2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 1155432,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 43600,84 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 309748,71 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 409683,17 грн.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 1595-08 ПОУ А від 19 квітня 2006 року, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до розрахунку заборгованості, становить 193309,73 грн., з яких: нараховані 3% річних - 39276 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 154033,73 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подало до суду апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», 19 квітня 2006 року укладений кредитний договір № 1595-08 ПОУ А, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 28675 дол. США зі сплатою 12,50 % річних.

За умовами Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку: шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №1595-08 ПОУ А.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, вбачається, що розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.10.2019 року становить 1155432,73 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 43600,84 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 309748,71 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 409683,17 грн.

Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 09.10.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем становить 193309,73 грн., з яких: нараховані 3% річних - 39276 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 154033,73 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦПК України внаслідок пропуску позивачем загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом положень частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц вказала, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові від 08.11.2019 Велика Палата Верховного Суду по справі № 127/15672/16-ц вказала про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України за весь час прострочення, але право на позов про стягнення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 жодних клопотань про застосування до даних правовідносин строку позовної давності не подавала, участі при розгляді справи не приймала, жодних доказів щодо спростування наявності сум заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» суду також не надала, а таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції був позбавлений можливості застосовувати до вказаних правовідносин ст. 267 ЦК України щодо спливу строку позовної давності, яка стала підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до вказаної статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Таким чином підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, у суду першої інстанції не було.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, апеляційний суд вважає, що наведений позивачем арифметичний розрахунок суми боргу по сплаті нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом не є вірними, з огляду на наступне.

Щодо стягнення пені суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір пені за подвійною обліковою ставкою НБУ визначено позивачем в сумі 154033,73 грн. за період з 08.10.2018 року по 09.10.2019 року.

До суду із вказаним позовом позивач звернувся за допомогою засобу поштового зв`язку 30.10.2019 року, про що свідчить відмітка Укрпошти на конверті про відправлення (а.с.43).

З урахуванням правил щодо річного строку позовної давності пеня підлягає стягненню за період з 30.10.2018 року по 30.10.2019 року.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені в межах строку позовної давності підлягають задоволенню лише в межах періоду з 30.10.2018 року по 30.10.2019 року.

Розмір пені становить:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
436000,84грн.30.10.201830.10.2019

Процентна ставка пені:2 x ставок НБУ

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
30.10.201825.04. 000.4.88
26.04.201918.07.20.0017.53535 118.90
19.07.201905.09.20.0.71
06.09.201924.10.20.0016.53319 315.40
25.10.201930.10.0.0015.5312 221.81
Всього: 153 101.70

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 153 101.70 грн.

Щодо стягнення 3 % річних суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним здійснено нарахування 3% річних за період з 08.10.2016 року по 09.10.2019 року, апеляційний суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення 3 % річних слід задовольнити частково та стягнути їх за період з 30.10.2016 року по 30.10.2019 року, тобто за останні три роки, що передували подачі позову.

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
436000,84грн.30.10.201630.10.2019

Дата початку нарахування:30.10.2016.

Дата закінчення нарахування:30.10.2019.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
30.10.201630.10.6 000.00339 269.67
Всього: 1096 39 269.67

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 30.10.2016 року по 30.10.2019 року складає 39 269.67 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №1595-08 ПОУ А від 19 квітня 2006 року у розмірі 192 371.37 грн., з яких нараховані 3 % річних у розмірі 39 269.67 грн. та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ у розмірі 153 101.70 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 193 309.73 грн., задоволено позов в сумі 192 371.37 грн., що складає 99,4 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 7249,15 грн. (2899, 65 грн. + 4349,50 грн.), отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 7205 рн. 65 коп. (7249, 15 грн. х 99, 4%).

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнахлдження: вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) заборгованість за кредитним договором №1595-08 ПОУ А від 19 квітня 2006 року відповідно ст.625 ЦК України у розмірі 192 371,37 грн. (сто дев`яносто дві тисячі триста сімдесят одна гривня тридцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнахлдження: вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053) судовий збір у розмірі 7205 рн. 65 коп. ( сім тисяч двісті п`ять гривень шістдесят п`ять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24.05. 2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда