ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3958/22 Справа № 215/1323/21 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року, ухваленого суддею Лиходєдовим А.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 лютого 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 10.11.1965 р. по 31.12.1966 р. працював гірничим майстром на підприємстві «Поштова скринька №30», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

14.06.1966 р., близько 09-30, в блоці 414 гор. 390 по орту скреперування №2, він перевіряв стан випускних дучок. Повертаючись з орту скреперування з першої лівої дучки, вилетівший кусок руди вдарив його по лівому стегну та по лівій нозі нижче колінного суглоба, внаслідок чого він отримав травму лівого тазо-стегнового суглоба і лівої ноги.

Акт про нещасний випадок одразу не складався. Але, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, у 1993 р. він звернувся до керівництва ВО «Кривбасруда» з проханням розслідувати нещасний випадок та скласти акт.

22.11.1993 р. комісією з розслідування було складено акт про нещасний випадок на виробництві, згідно з яким причини нещасного випадку недосконалість технологічного випуску руди.

Висновком ВТЕК від 11.07.1995 йому вперше встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з нещасним випадком та 3-я група інвалідності безстроково.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 200000 грн. моральної шкоди завданої йому ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів і платежів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1800 грн.

Відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що на сьогоднішній день шахта «Першотравнева», а також майно цієї шахти належать ПрАТ «ПівнГЗК», який експлуатує вказану шахту та на якому разом з майном перейшли права та обов`язки, в тому числі й з відшкодування шкоди потерпілому внаслідок професійних захворювань, трудових каліцтв. Вказує, що до статутного фонду АТ «Кривбасзалізрудком», створеного в процесі корпоратизації та приватизації, не увійшло та не входить майно шахти «Першотравнева» (ані будівлі, ані споруди, ані земельна ділянка», очевидно, що Товариство не є та не може бути правонаступником майнових та немайнових прав цієї частини ВО «Кривбасруда» і ця важлива обставина не була відома Об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суді під час ухвалення постанови від 15 червня 2020 року у справі №212/3404/17-ц на висновки, якої послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Відповідач зазначає, що на підтвердження цієї важливої обставини, до матеріалів справи відповідачем було надано суду першої інстанції ряд письмових доказів, якими підтверджено, що шахта «Першотравнева» (утворена взамін Першотравневого рудоуправління) належить саме ПрАТ «ПівнГЗК» і саме йому надавалися дозволи на користування надрами, якими вказане підприємство користується й дотепер, проте судом першої інстанції не було належним чином досліджено ці обставини та докази у справі, чим порушено норми ст.ст.12, 76-81,263 ЦПК України.

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не зясував й ту обставину, хто саме, тобто яка юридична особа виплачувала Позивачу компенсаційні виплати, внаслідок завданої здоров`ю шкоди на момент встановлення йому втрати професійної працездатності,а керувався лише висновками викладеними у постанові Об`єднаній палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суді від 15 червня 2020 року у справі №212/3404/17-ц. Вказує, що висновки Об`єднаної палати не можуть бути застосовані у справах, де втрата працездатності позивачам, які працювали на ліквідованих шахтах була встановлено до створення Фонду, тобто в той час, коли відшкодування шкоди після ВО «Кривбасруда» провадило Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту (Управління «Кривбасгідрозахист»), яке продовжувало виплачувати такі виплати після ВО так і призначало вперше, при чому навіть тим потерпілим, які не переходили працювати до Управління «Кривбасгідрозахист», тобто колишнім працівникам ВО «Кривбасруда».

Відповідач вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою важливі обставини справи, і, незважаючи на те, що майно шахти «Першотравнева» відійшло державному підприємству - Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту (Управління «Кривбасгідрозахист», а після ліквідації останнього ПрАТ «ПівнГЗК», дійшов помилкового висновку про стягнення з АТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди на користь Позивача.

Відзив на апеляційну скаргу Відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.11.1965 по 31.12.1966 працював на підприємстві п/я №30, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.9-11).

Згідно з копією Акту про нещасний випадок від 22 листопада 1993 року, 14.06.1966 на шахті «Першотравнева» ПО «Кривбасруда»» з гірничим майстром ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого останній отримав забій лівого тазостегнового суглобу.

Причинами нещасного випадку зазначено: недосконалість технологічного випуску руди. (а.с. 15-16).

За наслідками нещасного випадку ОСОБА_1 було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з 11.07.1995, безстроково, у зв`язку з каліцтвом від 14.06.1966, що підтверджується копією виписки з акту огляду ВТЕК від 11.07.1995 (а.с.16 зворот).

Згідно з інформацією начальника архівного відділу ДП «Кривбасшахтозакриття» від 18.02.2021, підприємство п/я №30 01.01.1967 реорганізовано та ввійшло до складу рудоуправління №1 Східного гірничозбагачувального комбінату, яке 01.01.1968 перейменовано в РУ «Першотравневе» і передано в МЧМ УРСР та перейменоване у першотравневе рудоуправління тресту «Укрглавруда», яке 03.05.1973 перейменовано у виробниче об`єднання «Кривбасруда».

В акті про нещасний випадок також зазначено, що він складений на ш. «Першотравнева» ВО «Кривбасруда» (а.с.14, 15-16).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , керувався нормами ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, й виходив з того, що оскільки Позивач працював на підприємстві правонаступником, якого є АТ «Кривбасзалізрудком» та з ним стався нещасний випадок на виробництві, пов`язаний із виконанням трудових обов`язків, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та їх наявності про відмову Позивачу у задоволенні її позовних вимог у зв`язку з подачею позову до неналежного відповідача, з огляду на таке.

Суд встановив, що правовідносини з приводу відшкодування шкоди між сторонами виникли з часу встановлення втрати професійної працездатності, тобто з 11 липня 1995 року коли позивачу первинно було визначено ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Згідно п.5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Зазначене передбачалося як п.38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. №472, які діяли до 11.07.2001 року, так і п.1 ч.1 ст 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції від 15 березня 2015 року, яким на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» №77-VIII від 28 грудня 2014 року внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» й викладено його в новій редакції, яка й діє станом на теперішній час.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливих умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст.12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. №472.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку що порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, в даному випадку повинен вирішуватись не на підставі норм КЗпП України та ст.ст.23, 1167 ЦК України, а у відповідності до положень Закону України «Про охорону праці» та Правил що діяли на час встановлення ОСОБА_1 втрати працездатності.

Так, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, на власника підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган передбачалося й Правилами.

Згідно п.11 Правил в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

При цьому, ст.440-1 ЦК УРСР в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до статті 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

При ухваленні рішення суд першої інстанції керувався нормами закону, наведеними вище, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин (11.07.1995 року), тому доводи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, що ПАТ Кривбасзалізрудком не є правонаступником шахти «Першотравнева» Першотравневого рудоуправління ПО «Кривбасруда», де з ОСОБА_1 стався нещасний випадок з огляду на наступне.

У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц.

На підставі викладеного, вбачається, що трудове каліцтво виникло у позивача саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

Так, судами різних інстанцій неодноразово було встановлено, що з 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі рудоуправління Першотравневе.

Відповідно до наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року №423 з 01 жовтня 1989 року було ліквідовано наступні структірні підрозділи: рудоуправління Першотравневе, рудоуправління ім.Леніна, рудоуправління імені Комінтерна, рудоуправління імені К. Лібкнехта, контору промзв`язку. Створено у складі об`єднання наступні підрозділи шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», імені Леніна, імені Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», імені Валявко, управління соціальних підрозділів. Було створено, зокрема, шахту «Першотравнева-1» у складі ВО «Кривбасруда».

Згідно з наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року №169 з 01 січня 1995 року шахти «Першотравнева-1» та «Перштравнева-2» було ліквідовано та створено в складі виробничого об`єднання «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева».

Відповідно до пункту 1 наказу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року №1 з 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю було ліквідовано. Наказом виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 січня 1998 року №12 створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна».

Наказом виробничого об`єднання виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року №139 виключено зі складу структурних одиниць виробничого об`єднання «Кривбасруда» шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Першотравнева-Гигант» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 створено державне підприємство «Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту» («Кривбасгідрозахист») на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» - структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда», шляхом їх відокремлення. Призначено правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого виробничого об`єднання «Кривбасруда» управління «Кривбасгідрозахист» у відповідній частині майнових прав та обов`язків, означених розподільчим балансом.

Згідно розподільчого балансу станом на 01 липня 1998 року до державного підприємства «Кривбасгідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт рудоуправління Першотравневе, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» виробничого об`єднання «Кривбасруда». Більша частина цих активів залишилася на балансі виробничого об`єднання «Кривбасруда» (зокрема, залишкова вартість активів, що залишилась виробничому об`єднанню «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396 крб, тоді як до управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696 крб), що підтверджується актами приймання-передачі основних фондів та майна станом на 01 липня 1998 року.

Наказом Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року №104 призначено комісію з припинення діяльності державного підприємства «Кривабасгідрозахист» шляхом його ліквідації та зобов`язано державне підприємство «Кривбасшахтозакриття» прийняти на баланс до статутного фонду майно державного підприємства «Кривабасгідрозахист», яке залишиться після задоволення вимог кредиторів.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахта «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Отже доводи відповідача про те, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», а працював у структурному підрозділі ВО «Кривбасруда», яке ліквідовано без правонаступника, не заслуговують на увагу.

Наведене вище вказує на те, що шахта «Першотравнева», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у юридичну особу, а була у 1998 році ліквідована, у зв`язку з чим юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком як правонаступник ДВО «Кривбасруда», має нести перед позивачем ОСОБА_1 , відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду, оскільки позивач працював в структурній одиниці ДВО «Кривбасруда» і отримав виробничу травму (11.07.1995 рік- висновок ВТЕК), тобто, ще до ліквідації шахти, тому доводи відповідача, що він не є належним відповідачем у цій справі, колегія суддів відхиляє.

Окремо слід зазначити, що у Постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 215/5814/15-ц, Постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 215/1573/16-ц, Постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №215/3677/17, Постанові Верховного Суду від 12.11.2018 року у справі № 215/3858/16-ц, Постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 215/3547/16-ц, Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 215/1589/18, зроблено висновок про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником ліквідованої шахти «Першоравнева» Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», окрім того у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі №212/2137/17-ц також встановлено, що правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а не ліквідоване ДП «Кривбасгідрозахист».

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем суду не надано доказів тому, що саме Криворізьке державне гірничорудне управління гідрозахисту проводило виплати відшкодування шкоди у заробітку у зв`язку з травмою Позивача, як і не надано доказів тому факту, що особова справа ОСОБА_1 передавалася до Криворізького відділення ВД ФССНВУ згідно акту прийняття-передачі зазначеним підприємством.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що Відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу, а доводи відповідача в апеляційній скарзі у цій частині є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудове каліцтво Позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, зокрема, суд врахував характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого каліцтва, що потягло встановлення первинно та безстроково стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% за трудовим каліцтвом, з встановленням 3 групи інвалідності та, виходячи із засад розумності і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди з Відповідача на користь Позивача в розмірі 180 000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга сторони відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2022 року було задоволено клопотання АТ «Кривбасзалізрудком» про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 2700 грн. до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (а.с.238).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, стягненню з Відповідача на користь держави підлає відстрочений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2700 грн., що становить 150% від стягнутого судом розміру судового збору за подачу позивачем позову до суду, який визначено судом першої інстанції в розмірі 1% від задоволеної суми моральної шкоди та становить 1800 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2700 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: