Постанова

Іменем України

20 травня 2022 року

м. Київ

справа № 127/3345/20

провадження № 61-2148св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державний реєстратор Васюра Павла Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року у складі судді Короля О. П. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - Товариство), державного реєстратора Васюри П. В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Позовну заяву мотивувала тим, що 15 квітня 2005 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за яким позивач отримала кредит у 22 950,00 дол. США до квітня 2025 року.

На забезпечення кредитного зобов`язання ОСОБА_1 і Банк уклали також нотаріально посвідчений договір іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На день укладення іпотечного договору право власності на квартиру належало позивачу на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне БТІ» 15 квітня 2005 року у реєстровій книзі № 648.

У грудні 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклали договір відступлення прав вимоги за кредитним договором і забезпечувальним зобов`язанням, про що позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор Комунального підприємства «Гарант+» (далі - КП «Гарант+»), Вінницька область, 25 лютого 2019 року прийняв рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв. м, житловою площею 44,4 кв. м.

Позивач стверджує, що повідомлень про порушення кредитного та іпотечного зобов`язання в порядку статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» не отримувала.

Вважає, що державний реєстратор не дотримався вимог пункту 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Державний реєстратор не врахував та не переніс у відкритий розділ обтяження щодо права власності, наявне на 25 лютого 2019 року, а саме зареєстроване обтяження речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 лютого 2015 року, ужите постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» в іпотечному повідомленні має міститись застереження визначення вартості предмета іпотеки на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єкта оціночної діяльності на день набуття кредитором права власності на предмет іпотеки.

Така оцінка є обов`язковим документом, що підтверджує факт виконання кредитором відповідних умов правочину.

Позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Гарант+», Вінницької області від 25 лютого 2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 45680419, час прийняття 12:28:05, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв. м, житловою площею 44,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта: 101.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 07 жовтня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора КП «Гарант+» Вінницької області від 25 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 45680419, час прийняття 12:28:05, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв. м, житловою площею 44,4 кв. м, реєстраційний номер об`єкта: 101.

Стягнув в рівних частках з ТОВ «Кредитні ініціативи» та державного реєстратора Васюри П. В. на користь ОСОБА_1 840,80 грн відшкодування судового збору.

Рішення суд першої інстанції мотивував неможливістю вчинення реєстраційної дії за відсутності звіту з оцінки предмету іпотеки, оскільки ця оцінка є обов`язковим документом на підтвердження факту виконання кредитором умов правочину (іпотечного застереження), з яким пов`язується можливість переходу права власності на предмет іпотеки.

Товариство не надало належних та допустимих доказів на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодателю вимоги про усунення порушень та отримання такої вимоги боржником, а державним реєстратором не дотримано вимог пункту 57, підпункту 1 пункту 61 Порядку щодо подання кредитором письмової вимоги про усунення порушень.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 12 січня 2021 року Вінницький апеляційний суд апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнив частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року змінив, виключивши з його мотивувальної частини посилання на частину третю статті 37 Закону України «Про іпотеку», пункт 57 Порядку, як на підставу задоволення позову, а також висновок суду про відмову у позові з цієї підстави.

У решті рішення суду залишив без змін.

Погоджуючись із висновком місцевого суду, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності у іпотечному договорі іпотечного застереження, на підставі якого могла відбутися реєстраційна дія (без укладення окремого договору про добровільне задоволення вимог кредитора).

Також суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності факту вручення іпотекодателю вимоги про усунення порушень зобов`язання у порядку визначеному пунктом 8.5 Договору іпотеки.

Змінюючи частково рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції виходив із помилкового тлумачення місцевим судом частини третьої статті 37 та статтю 37 Закону України «Про іпотеку», а також пункту 57 Порядку, неправильним зазначенням їх змісту.

Також вважав, що, висновок суду першої інстанції про незаконність рішення державного реєстратора, суперечить дійсному змісту зазначених норм.

Також послався на неправильне застосування судом першої інстанції правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду, які стосується абсолютно інших, не подібних до цих правовідносин, та не містять висновку, який би був аналогічний висновку суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та підпункту 2 пункту 61 Порядку у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц, висновку щодо застосування статті 35 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц, висновку щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19.

ТОВ «Кредитні ініціативи» мотивувало касаційну скаргу тим, що повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості;

аналіз статті 35 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку що, якщо іпотекодавець/позичальник не отримали вимогу, але для цього іпотекодержатель зробив все від нього залежне та належним чином направив письмове повідомлення, то це також вважається належним повідомленням, а відповідно не порушує частину першу цієї статті;

позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора є належним та ефективним способом захисту.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 15 квітня 2005 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за яким позивач отримала 22 950,00 дол. США до 14 квітня 2025 року для придбання трикімнатної квартири кв. АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 77-79).

На забезпечення кредитного зобов`язання 15 квітня 2020 року між тими ж сторонами договір іпотеки зазначеної квартири.

У грудні 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уклали договір про передачу прав вимоги за договорами забезпечення (т. а. с. 168).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор Комунального підприємства «Гарант+» (далі - КП «Гарант+»), Вінницька область, 25 лютого 2019 року прийняв рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,0 кв. м, житловою площею 44,4 кв. м. (т. 1 а. с. 11-13).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо застосування норм матеріального права

Згідно до частин першої - другої статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Системний аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про неможливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя або іпотечного застереження, що має міститися у самому договорі іпотеки.

Погоджуючись із висновком місцевого суду про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності у іпотечному договорі (т. 1 а. с.83-85) іпотечного застереження.

Тому рішення місцевого суду про задоволення позову (з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та підпункту 2 пункту 61 Порядку у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц, висновку щодо застосування статті 35 Закону України «Про іпотеку» у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц, висновку щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19 є неприйнятними, оскільки фактичні обставини у згаданих справах і справі, що переглядається, не є подібними.

У справі, що переглядається, відсутності іпотечного застереження у договорі іпотеки унеможливлює будь яке звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку і подальшу державну реєстрацію переходу права власності на предмет іпотеки..

Щодо вручення вимоги про усунення порушень кредитного і іпотечного договорів

З огляду на статтю 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати нові факти або переоцінювати докази у справі.

Доводи касаційної скарги стосовно незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо недоведеності факту вручення іпотекодателю вимоги про усунення порушень зобов`язання у порядку визначеному пунктом 8.5 Договору іпотеки є неприйнятними, оскільки виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, судами надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки ухвалою від 31 березня 2021 року Верховний Суд зупинив дію рішення суд першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження, слід поновити дію цих судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року у незміненій частині та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк І. М. Фаловська