МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________
Справа № 521/5977/21
Номер провадження№ 2/521/571/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м.Одеса

Малиновський районний суду м. Одеси у складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : ОСОБА_2

предмет позову : поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила:

1. Поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частину від 309/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , що складає 309/2000частин спірного майна

2. В порядку поділу майна подружжя визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину автомобілю марки Тойота Камрі, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнувши на її користь компенсацію вартості Ѕ частини спірного автомобілю в розмірі 129 269,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що вищевказане майно було придбано сторонами в період шлюбу, оформлено, однак, тільки на ім`я відповідача.

На час звернення до суду відносини між сторонами не склалися, від вирішення спірного питання в досудовому порядку шляхом укладення нотаріального договору відповідач ухилився.

Позивач на вирішенні спору наполягала.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву, позов не визнав.

Так ОСОБА_2 стверджував, що існуючі за договорами на квартиру АДРЕСА_1 частки сторін задовольняють їхні потреби, прав позивача не порушують.

Окрім того, спірний автомобіль не підлягає поділу між сторонами, оскільки придбаний за власні кошти позивача, використовується не в інтересах сім`ї. Кошти на автомобіль отримані відповідачем в борг, на час придбання спірного майна шлюб між сторонами носив вже формальний характер.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 05.08.1995 року перебували у шлюбі.

Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.08.1995 року, актовий запис номер 6.

Від шлюбу у сторін від є діти : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 06.11.1996 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 28.02.2002 року).

Згідно свідоцтва про право власності на житло

номер: НОМЕР_5 , виданого 15.01.2004 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради сторони та їх діти є власниками 691/1000 в рівних частках (по 691/4000 за кожним) квартири АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2020 року № 230976844, 230976504 ,230976292, 230976639. Окрім того, в період з 05.08.1995 року по 02.06.2021 року сторонами придбано наступне спірне майно :

- 309/1000 частин тієї ж квартири за адресою: АДРЕСА_2

- автомобіль марки Тойота (TOYOTA) 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1

Право власності на зазначене майно оформлено на ім`я відповідача, що підтверджується:

-договором купівлі-продажу від 06.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстровий № 8453

-витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2013 року № 14133716

-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6

За рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 02.06.2021 року у справі № 521/4763/21 шлюб між сторонами розірваний.

Рішення суду набрало законної сили 08.07.2021 року.

Так, спірне майно набуте подружжям за час шлюбу.

Домовленості про поділ майна в досудовому порядку сторони не дійшли.

Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не укладали.

Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно частин 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя.

Згідно ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Разом із тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ч.2 ст. 70 СК України).

За постанова Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2021 року у справі № 264/2232/19 презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується із ч. 1 ст. 81 процесуального закону України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами відповідно до статті 76 ЦПК України є дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами до доказів є їх належних, допустимих, достовірних та достатність.

Підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України судом не встановлено.

Доказів на спростування презумпція спільності права власності подружжя відповідачем не надано.

Суд не приймає на увагу надану відповідачем розписку, за якою останній взяв у борг кошти у розмірі 5000 доларів США для покупки та ремонту автомобіля Тойота без зазначення моделі, номерного знаку, тощо, часткове повернення коштів.

Так, спірна розписка, надана суду із відзивом містила дату її складання як 15.03.2020 року, тобто після набуття сторонами права власності на спірний автомобіль.

В процесі розгляду справи 30.03.2022 року відповідачем із порушенням процесуальної стадії надання доказів суду надана та сама розписка із виправленням дати її складання з 15.03.2020 року на 15.02.2020 року.

Суд погоджується із доводами позивача про невідповідність вказаного доказу вимогам процесуального закону, відповідно до статті 44 ЦПК України зловживання відповідачем процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства, спотворенням доказів для отримання потрібного відповідачу судового рішення.

При оцінці такого доказу та процесуальної поведінки відповідача суд враховує також і постанову Верховного Суду від 01.04.2020 року по справі №757/43285/16-ц, за якою суд не приймає в якості доказу розписки, які містять будь-які виправлення.

Формальність шлюбу на час придбання спірного автомобілю відповідачем також не доведена.

При вирішенні спору суд враховує, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Зазначене узгоджується із статтею 5 ЦПК України, за якою суду надано право в межах позовної вимоги визначення у своєму рішенні такого способу захисту, який не суперечить закону.

Так, способом захисту, який є ефективними та таким, що відповідає його змісту та системі права є визнання судом за сторонами права власності на спірне майно в порядку поділу майна подружжя в розмірі по Ѕ частки за кожним.

Відмовляючи у стягненні на користь позивача компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобілю замість її частки, що згідно експертного дослідження СПД, судовий експерт Федотов Ф.В. від 25.10.2021 року становить 129 269,50 грн. суд виходить з наступного:

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України громадяни є рівними у своїх правах, рівні умови забезпечуються, зокрема і в захисті спільної часткової власності.

Відповідач на фактичний викуп у позивача її частики у праві власності на автомобіль не надав, наявність об`єктивної можливості виплати їм грошової компенсації не доведена позивачем, примушування відповідача є порушенням його прав, оскільки законом не передбачена можливість набуття права власності у примусовому порядку при відсутності юридично важливих обставин.

Керуючись Главою 9 Розділу 3 ЦПК України, ст.ст. 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя :

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 309/2000частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 309/2000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобілю марки Тойота Камрі, 2011 року випуску, державний номерний НОМЕР_1 , він-код: НОМЕР_7 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобілю марки Тойота Камрі, 2011 року випуску, державний номерний НОМЕР_1 , він-код: НОМЕР_7 .

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст судового рішення виготовлений 15.04.2022 року.

31.03.22