ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/8216/21

провадження № 22-ц/4809/267/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вересень Плюс»,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вересень Плюс» (далі ТОВ «Вересень Плюс») та просила:

-визнати з ознаками підроблення та не відповідністю так званий наказ від 17.05.2019 № 1003к за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) про звільнення ОСОБА_1 - позивача з ТОВ «Вересень Плюс» незаконним, безпідставним та на підставі цього поновити позивача - ОСОБА_1 на посаді продавця продовольчих товарів в мережі магазинів «Файно Маркет» (ТОВ «Вересень Плюс»);

-стягнути з відповідача ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 789 408 грн 27 коп;

-стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 середній заробіток із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 650 грн 79 коп за весь час затримки розрахунків при звільненні, починаючи із 11.06.2018 по день фактичного розрахунку;

-стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати з надання правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000 грн;

-стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що наслідком прийняття з ознаками підроблення наказу № 1003к від 17.05.2019 за п. 1 ст. 36 КЗпП України стало безпідставне та незаконне звільнення позивача без її заяви та згоди, а тому єдиним захистом своїх трудових прав є її звернення з позовом про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 вже зверталась з позовною заявою до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат, а ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року по справі № 404/8015/21 зазначену позовну заяву було залишено без руху.

З аналізу справи № 404/8015/21 та справи № 404/8216/21, що є предметом розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично подані позивачем позовні заяви є ідентичними, подані до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав, а тому, керуючись ст. 44 та п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, повернув позовну заяву.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції позивача обмежено у доступі до суду та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, яка призводить лише до необґрунтованого затягування процесу.

Зокрема, ОСОБА_1 26.10.2021 зернулася з позовною заявою до відповідача про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року зазначений позов було залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду у встановлений строк: належним чином оформлену позовну заяву з її копіями відповідно до кількості відповідачів, вказавши ціну позову, конкретизувавши суму, яка підлягає стягненню за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відповідно сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні), який повинен відповідати 1 відсотку ціни позову в цій частині, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працезданих осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З підстав того, що позивач не змогла своєчасно в повному обсязі виконати вимоги, вказані в ухвалі, остання дійшла висновку, що до неї буде застосовано правила ст. 185 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи вона надала докази, якими на її думку ці обставини підтверджуються.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Тому, 02.11.2021 позивач повтороно звернулася з позовом до відповідача, при цьому збільшивши позовні вимоги, а тому така заява не може вважатися такою, що подана до того самого відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав.

Від ТОВ «Вересень Плюс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 вже зверталась з позовною заявою до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат, що підтверджується, даними Автоматизованої системи документообігу суду «Д-3».

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року по справі № 404/8015/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат, залишено без руху.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу справи № 404/8015/21 та даної справи № 404/8216/21 вбачається, що фактично подані позивачем позовні заяви є ідентичними, подані до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Повернення позовної заяви у справі у цьому разі можливе за умови, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови), який є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Матеріалами справи підтверджується, що в листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вересень Плюс» та просила:

- визнати з ознаками підроблення та не відповідністю так званий наказ від 17.05.2019 № 1003к за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) про звільнення ОСОБА_1 - позивача з ТОВ «Вересень Плюс» незаконним, безпідставним та на підставі цього поновити позивача - ОСОБА_1 на посаді продавця продовольчих товарів в мережі магазинів «Файно Маркет» (ТОВ «Вересень Плюс»);

- стягнути з відповідача ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 789 408 грн 27 коп;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 середній заробіток із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 650 грн 79 коп за весь час затримки розрахунків при звільненні, починаючи із 11.06.2018 по день фактичного розрахунку;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати з надання правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000 грн;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору (а. с. 1-70).

Позовна заява мотивована тим, що 29.11.2017 згідно наказу (розпорядження) №1918-к позивач була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів.

21.05.2018 на робочому місці під час роботи внаслідок фізичних навантажень та відсутності належних умов праці ОСОБА_1 стало зле, трапився гіпертонічний криз, була викликана та надана лікарями ШМД медична допомога, після чого вона потрапила з 22.05.2018 до лікарні, де до 30.05.2018 була на лікарняному.

30.05.2018 позивачем було написано заяву з проханням звільнення з займаної посади за власним бажанням, але фактично звільнення не відбулося у зв`язку з отриманням на робочому місці 30.05.2018 другого гіпертонічного кризу внаслідок категоричної відмови реєструвати її заяву про звільнення, тому вона вдруге потрапила на стаціонарне лікування, де знаходилася з 30.05.2018 по 11.06.2018 з діагнозом гіпертонічна хвороба, як наслідок, у відповідача були відсутні правові підстави її звільнення в період перебування на лікарняному.

Враховуючи ту обставину, що у зв`язку з перебуванням на лікарняному вона не була звільнена, 11.06.2018 позивач звернулася вже з другою заявою про звільнення у зв`язку з погіршенням стану здоров`я за згодою сторін з 12.06.2018, однак, вона також не була належним чином звільнена, що виражено в тому, що її друга заява від 11.06.2018 також умисно на протязі 2018-2019 років не була розглянута.

05.10.2021 під час судового розгляду в Кропивницькому апеляційному суді по цивільній справі № 404/239/21 ОСОБА_1 з рішення суду дізналася про її звільнення на підставі наказу № 1003к 17.05.2019 п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), у якому відсутній особистий підпис директора ОСОБА_2 та печатка, а також її підпис про ознайомлення з наказом.

Зазначений наказ, який відповідно до проведеної 21.10.2021 технічної експертизи експертами Кіровоградського НДЄКЦ МВС м.Кропивнтицький є підробленим, керівництвом ТОВ «Вересень плюс» з травня 2019 року позивачу не надавався, а заяву про звільнення у 2019 році за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) вона не писала та дату свого звільнення не узгоджувала.

Відповідачем не проведено повного розрахунку усіх сум заробітної плати та заборгованості по заробітній платі за період 2017-2021 роки, трудова книжка ОСОБА_1 не була видана, а тому трудові відносини фактично до цього часу не припинені, письмовий трудовий договір не розірвано, не було надано обхідний лист з відображенням відповідних підписів керівників підрозділів підприємства про відсутність претензій щодо нестачі грошових та матеріальних цінностей, як від матеріально відповідальної особи.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року на підставі п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що з аналізу справи № 404/8015/21 та даної справи № 404/8216/21 вбачається, що фактично подані позивачем позовні заяви є ідентичними, подані до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав (а. с. 73-74).

Дослідженими апеляційним судом матеріалами цивільної справи № 404/8015/21 підтверджується, що в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вересень Плюс» та просила:

- визнати наказ № 1003 від 17.05.2019 за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) про звільнення ОСОБА_1 - позивача з ТОВ «Вересень Плюс» незаконним та на підставі цього поновити позивача - ОСОБА_1 на посаді продавця продовольчих товарів в мережі магазинів «Файно Маркет» (ТОВ «Вересень Плюс»);

- стягнути з відповідача ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 789 408 грн 27 коп;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 середній заробіток із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 650 грн 79 коп за весь час затримки розрахунків при звільненні, починаючи із 11.06.2018 по день фактичного розрахунку;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати з надання правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000 грн;

- стягнути з відповідача - ТОВ «Вересень Плюс» на користь позивача - ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору (матеріали справи № 404/8015/21, а. с. 1-43).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року у справі № 404/8015/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вересень Плюс» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі зі стягненням середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та інших виплат залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали позивачу.

Запропонувано позивачу надати до суду у встановлений строк: належним чином оформлену позовну заяву, з її копіями відповідно до кількості відповідачів, вказавши ціну позову, конкретизувавши суму, яка підлягає стягненню за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відповідно сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні), який повинен відповідати 1 відсотку ціни позову в цій частині, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на р/р UA0011565; Код банку отримувача (МФО) 899998; отримувач коштів: ГУК у Кіров.обл./Фортечн.р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37918230, Код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: ( судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Кіровський районний суд м. Кіровограда, надавши до суду оригінал квитанції , подати письмові докази належним чином засвідчені (матеріали справи № 404/8015/21, а. с. 46-49).

Копію зазначеної ухвали було вручено адресату 24.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (матеріали справи № 404/8015/21, а. с. 54).

Аналізуючи зміст позовних заяв ОСОБА_1 до ТОВ «Вересень Плюс» у цивільній справі № 404/8015/21 та у справі, яка переглядається, суд приходить до висновку, що вимоги та обставини, на які позивач посилається в позовній заяві у даній справі, а саме: незаконність наказу № 1003к від 17.05.2019 за п. 1 ст. 36 КЗпП України, який винесений без її заяви та згоди про дату звільнення, не містить її підпису про ознайомлення та не містить особистого підпису і печатки керівника, вже були викладені в позовній заяві, яка була подана до Кіровського районного суду м. Кіровограда 26 жовтня 2021 року у справі № 404/8015/15.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у справі № 404/8015/21 та у справі, що переглядається, сторони, предмет та підстави позовів є тотожними.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки, щодо позовної заяви у справі № 404/8015/21 на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не була постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що позовні заяви у справах № 404/8015/21 та № 404/8216/21 є ідентичними, подані до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав, як наслідок, керуючись п. 6 ч. 5 ст. 185 ЦПК України, обґрунтовано повернув позовну заяву.

Доводи апаеційної скарги про те, що 02.11.2021 позивач повтороно звернулася до позовом до відповідача, при цьому збільшивши позовні вимоги, а тому така заява не може вважатися такою, що подана до того самого відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

Під збільшенням позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено може бути лише розмір вимог майнового характеру (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.07.2020 у справі № 922/404/19).

З аналізу позовних вимог позовних заяв ОСОБА_1 у справах № 404/8216/21 та № 404/8015/21 вбачається, що позовні вимоги та їх кількісні показники у вказаних заявах є однаковими, що спростовує вказані доводи позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року, постановленій у іншій справі № 404/8015/21, про залишення позовної заяви без руху, та не можуть бути взяті до уваги судом.

Незгода позивача з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху не може бути підставою для подання до суду тотожного позову до того ж самого відповідача.

У разу повернення позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 404/8015/21, вона не позбавлена можливості оскаржити в апеляційному порядку ухвалу про повернення позовної заяви.

Ішні доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Крім того, від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просить у зв`язку з нововиявленими обставинами долучити до матеріалів справи копії ЄРДР та матеріалів стосовно незаконних протиправних дій та кримінальних правопорушень, вчинених в 2018-2021 роках керівництвом ТОВ «Вересень Плюс».

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Дослідивши доводи клопотання та матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстави для долучення доказів до матеріалів справи, що підтверджують позовні вимоги, відсутні, оскільки предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою було повернуто позовну заяву ОСОБА_1 у справі, а не вирішення спору по суті.

За таких обставин клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи доказів необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи доказів залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко