ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року

Справа № 696/727/21
Провадження № 22-ц/821/703/22
категорія: 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Захарченко А. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`яського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та виселення, у складі головуючого судді Ніколенко О. Є., повний текст рішення складено 02 березня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, окремого майна адміністративної будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 , посвідченого нотаріусом 08 липня 2020 року за реєстраційним номером 737 ОСОБА_1 стала власником вказаного майна, як фізична особа.

Повідомленням заступника начальника Регіонального відділення начальника Управління Віктора Плахи, ОСОБА_2 було направлено повідомлення, де роз`яснено, що нежитлові приміщення будівлі перейшли у власність позивачки, а також те, що договір оренди № 2094 від 04 листопада 2019 року, зберігає чинність для нового власника, що не позбавляє права сторін на підставі ЦК України вносити зміни до вказаного договору.

На звернення ОСОБА_1 до відповідачки від 06 квітня 2021 про укладення додаткової угоди про внесення змін до договору оренди № 2049, була отримана відповідь, що ОСОБА_2 не визнає позивачку як власника орендованого майна, відмовляючись від внесення змін до договору оренди та підпису додаткової угоди з питання зміни орендної плати. Позивачка вказує, що ОСОБА_2 порушує п. 3.5 вищевказаного договору, щодо розміру орендної плати та її сплати, створила перешкоду в доступі до об`єкту оренди під час проведення загального ремонту будівлі, що перешкодило встановленню нової системи опалення, внаслідок чого позивачка понесла матеріальні збитки більше ніж на 10 150 грн. Крім того, всупереч вимог договору ОСОБА_2 без дозволу передала у користування частину орендованого приміщення приватному підприємцю ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що сторона відповідачки створює перешкоди в ремонті, в утриманні належного позивачці майна та добровільно не бажає розірвати укладений договір оренди, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди № 2049 від 04 листопада 2019 року з ОСОБА_2 з виселенням її з орендованого приміщення. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь орендну плату в розмірі 15 723 грн 53 коп., матеріальні збитки в розмірі 10 150 грн 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 908 грн та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6 000 грн 00 коп.

30 листопада 2021 року, внесши зміни та доповнення до позовної заяви, остаточно просила суд розірвати договір оренди № 2049 від 04 листопада 2019 року з ОСОБА_2 з виселенням її з орендованого приміщення. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь орендну плату в розмірі 26 536 грн 59 коп., матеріальні збитки в розмірі 10 150 грн 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 816 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6 000 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем, як фактично понесені.

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6 000 грн 00 коп.

Рішення мотивовано тим, що, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суд має встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

З`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, місцевий суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 сплачує орендну плату у встановленому договором оренди обсязі та у встановлений строк, підстави для зміни розміру орендної плати, визначені договором чи законом відсутні, позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 здійснювала перешкоди в доступі до спірного приміщення для проведення опалення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 отримала збитки в сумі 10 150 грн 00 коп. Факту надання приміщення відповідачкою ОСОБА_2 в суборенду ОСОБА_3 , не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,

В апеляційній скарзі, поданій 30 березня 2022 року, ОСОБА_1 порушено питання про скасування рішення Кам`яського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року у даній справі з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а саме розірвання договору оренди № 2049 від 04 листопада 2019 року укладеного з відповідачкою ОСОБА_4 з виселенням її з орендованого приміщення та стягнення з неї на користь скаржниці орендної плати в розмірі 26 536 грн 59 коп., матеріальних збитків в розмірі 10 150 грн 00 коп., сплаченого ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 816 грн 00 коп. за подачу позовної заяви, витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 6 000 грн 00 коп., сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що скаржниця, як фізична особа 08 липня 2020 року шляхом приватизації, набула права власності на об`єкт нерухомості, зокрема нежитлове приміщення адміністративної будівлі, що має відповідно визначену площу та адресу.

До моменту набуття права власності дане приміщення перебувало у власності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській, Чернігівській областях, яке 04 листопада 2019 року уклало з ОСОБА_2 договір оренди вказаного приміщення на строк до 04 листопада 2022 року.

Звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про укладення додаткової угоди про внесення змін до договору оренди № 2049 від 04 листопада 2019 року (зокрема зміни орендної плати, яка з 01 травня 2021 року становить 6 101 грн 00 коп.), залишилося без відповідного реагування, водночас внаслідок проведення скаржницею ремонтних робіт у окресленому приміщенні, яке потребувало капітального ремонту суттєво збільшилася вартість об`єкта оренди. Таким чином, враховуючи індекс інфляції, ОСОБА_2 не сплачено в повній мірі орендна плата і заборгованість склала 5 406 грн 53 коп., а загальна заборгованість у сплаті орендної плати за травень, червень склала 11 507 грн 53 коп., відповідно за травень, червень, липень 15 723 грн 53 коп.

Крім того, місцевий суд в ході розгляду справи належним чином не дослідив факти порушення відповідачкою істотних умов договору, таких як здійснення перешкод в доступі до спірного приміщення для проведення опалення, наслідком чого стало завдання збитків скаржниці, які вона просила стягнути та передача ОСОБА_2 даного приміщення в суборенду ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Автор відзиву зазначила, що, за її переконанням, рішення Кам`яського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року є законним та обґрунтованим, водночас доводи апеляційної скарги дублюють мотиви позовної заяви, які місцевим судом були в повній мірі проаналізовані, виходячи з об`єму наданих позивачкою доказів на підтвердження заявлених вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`яського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року справу призначено до розгляду на 18 травня 2022 року на 14:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, окремого майна Адміністративної будівлі (літ. А2); ганку а; ганку 1а; ганку 2а; пожежної драбини 3а; загальною площею 502,3 кв. м. (місцезнаходження об`єкта: АДРЕСА_1 ) за результатами електронного аукціону із зниженням стартової ціни № UA-PS-2020-05-05-000059-3 від 08 липня 2020 року, власником вищевказаного майна є фізична особа ОСОБА_1 (а. с. 22-25).

Набуття права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217006442 від 20 липня 2020 року (а. с. 26).

04 листопада 2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в особі заступника начальника Регіонального відділення начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Плахи В. В. (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 2049 відносно спірного приміщення (а. с. 27-32).

Згідно до п. 2. 1 Орендар вступає в строкове платне користування майном у термін указаний у договору. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на Орендодавця та Балансоутримувача (п. 2.4).

Відповідно до п. 3.1.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМ України № 786, та станом на вересень 2019 року становить 694 грн 47 коп.

Згідно до п. 3.5 розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї сторони у разі зміни методики її розрахунку, зміни орендної ставки, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 5.5 договору визначено, що Орендар зобов`язується забезпечити орендодавцю і балансоутримувачу доступ на об`єкт оренди з метою контролю за його використанням та виконанням умов договору.

Відповідно до п. 6.2 Орендар не має права здавати в суборенду орендоване майно.

Згідно до п. 10.1 вказаного договору, він є укладеним строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 04 листопада 2019 року до 02 листопада 2022 року включно.

Відповідно до п. 10.7 даного договору, він може бути достроково розірваним на вимогу Орендодавця, якщо Орендар: користується майном не відповідно до умов цього договору; погіршує стан майна; не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд з дати отримання такої вимоги; не робить згідно з умовами цього договору поточний ремонт майна; без письмового дозволу Орендодавця передав майно, його частину у користування іншій особі; перешкоджає співробітникам орендодавця та /або уповноваженого органу управління здійснювати контроль за користуванням майна, виконання умов цього договору (а. с. 27-32).

ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 надсилалось повідомлення від 06 квітня 2021 року про укладення додаткової угоди (а. с. 33), також надано додаткову угоду № 1 до договору оренди № 2049 від 04 листопада 2019 індивідуально визначеного нерухомого майна від 06 квітня 2021 року, яка ОСОБА_2 підписана не була (а. с. 34).

ОСОБА_2 зверталась із заявою від 29 квітня 2021 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області з якого вбачається, що у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 не є стороною договору, пропозицію останньої вважає неприйнятною та просила урегулювати даний спір відповідно до умов договору (а. с. 35-36).

Згідно відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області на заяву ОСОБА_2 від 28 серпня 2020 року № 18-12/01-3341, спірне майно приватизоване, на підставі ЦК України. Сторони не позбавлені вносити зміни до договору та рекомендовано звернутися до власника майна (а. с. 37).

Зі змісту листа ОСОБА_1 , адресованого ОСОБА_2 , вбачається, що реєстрація переходу права власності на спірне приміщення здійснено на ОСОБА_1 , а у Управління відсутні повноваження Орендаря щодо вказаного об`єкта. Повторно запропоновано підписати додаткову угоду (а. с. 39-40).

14 червня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 лист про звільнення приміщення, оскільки пропозицію щодо укладення додаткової угоди було відповідачкою проігноровано, вона незаконно займає площу власником якої є позивачка, тому просила звільнити займане приміщення (а. с. 41-42).

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях з метою встановлення чи можливо на підставі договору № 2049 від 04 листопада 2019 року, в зв`язку зі зміною власника, укласти додаткову угоду про збільшення орендної плати (а. с. 43).

На що ОСОБА_1 отримала відповідь від 06 квітня 2021 року № 50-1201-1377 згідно якої, розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (а. с. 44).

Відповідно до акту прийому-передачі ключа до вхідних дверей орендованого приміщення від 25 червня 2021 року ФОП ОСОБА_1 (орендодавець), а ФОП ОСОБА_3 (яка працює у ФОП ОСОБА_2 орендуючи у неї частину орендованого у ОСОБА_1 приміщення) отримує ключ від вхідних дверей до окремого індивідуально визначеного нерухомого майна приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 36,81 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться її робоче місце перукаря (а. с. 45).

05 липня 2021 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 попередження, з якого вбачається, що у зв`язку з порушенням п. 3.5, п. 5.5, п. 6.2 договору оренди ОСОБА_2 , позивачка розриває з нею спірний договір та просить розрахуватися за орендоване приміщення за травень, червень, липень 2021 року зі сплатою орендної плати у розмірі 17 608 грн 53 коп., зі звільненням орендованого приміщення до 01 серпня 2021 року (а. с. 46-47).

ОСОБА_1 надано довідку про те, що при використанні будівельних матеріалів на проведення опалення в спірному приміщенні, внаслідок того, що ОСОБА_2 не надала можливості встановити опалення до інших приміщень, яке повинно було йти через орендоване приміщення, призвело до додаткових витрат на придбання матеріалів на суму 10 150 грн 00 коп. (а. с. 53).

Також ОСОБА_1 надано товарний чек від 13 квітня 2021 на суму 51 160 грн 00 коп. (а. с. 54), та товарний чек від 13 квітня 2021 року на суму 41 010 грн 00 коп. (а. с. 55), та схеми проведення опалення спірного приміщення за різних ситуацій (а. с. 56-57).

Матеріали справи містять копії квитанцій (а. с. 128-131) відповідно до яких ОСОБА_2 сплачує ФОП ОСОБА_1 орендну плату встановлену умовами договору № 2049 від 04 листопада 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 приведеної статті в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом спору у вказаній справі є розірвання спірного договору оренди, виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату.

Поняття виселення, як правило застосовуються у випадку вимоги, щодо залишення свого місця проживання.

В даному випадку в основу предмета спору покладено договір оренди нежитлового приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим до виконання (ст. 629 ЦК України). Статтею 631 ЦК України унормовано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та обов`язки відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Приписи ст. 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору.

Згідно із вимогами ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка ОСОБА_1 08 липня 2020 року набула права власності, зокрема на майно, яке на підставі договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, від 04 листопада 2019 року укладеного між попереднім його власником, а саме Регіональним відділенням Фонду держмайна України по Київській, Черкаській та Чернігівській області та ОСОБА_2 передано в оренду на відповідних договірних умовах на строк до 08 листопада 2022 року.

Ставлячи питання про розірвання договору оренди від 04 листопада 2019 року, позивачка посилалася на відмову ОСОБА_2 від укладення додаткової угоди, щодо збільшення орендної плати, несплату в повній мірі орендної плати (п. 10.3 Договору), створення перешкод у доступі до об`єкта оренди (п. 5.5. Договору), що потягло за собою виникнення матеріальних збитків, які позивачка просила стягнути, передачу відповідачкою частини орендованого майна в суборенду.

Водночас, як зазначалося вище, підставами для розірвання договору в судовому порядку є істотне порушення умов договору, або закону, що регулює вказані відносини. Одностороння зміна умов договору чи відмова від його виконання не допускається виходячи з приписів ст. 525, 615 ЦК України.

З викладеного слідує, що внесення змін до умов договору оренди не могло відбутися в односторонньому порядку, а тому аргументи позову, щодо збільшення розміру орендної плати та відповідно несплата її в повній мірі, що стало причиною виникнення заборгованості по ній, є не вмотивованими достовірними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження понесених збитків, які утворилися, за переконанням позивачки, внаслідок створення відповідачкою перешкод у доступі до об`єкта оренди під час проведення ремонтних робіт в ньому та встановлення опалення, ОСОБА_1 надано власноручно складену та підписану особисто довідку (а. с. 53), товарні чеки, які містять перелік матеріалів, без доказів використання саме вказаних товарів у проведенні ремонтних робіт (а. с. 54-55), а також схеми приміщень (а. с. 56-57).

Водночас позивачкою, як власницею нежитлової адміністративної будівлі, не надано будь-якої кошторисно-технічної та дозвільної документації, яка б засвідчувала необхідність проведення та обсяг приведених робіт.

Апеляційний суд, дослідивши зазначені позивачкою підстави позову в цій частині вимог та надані на їх підтвердження докази, цілком погоджується з позицією місцевого суду щодо неналежності зазначених доказів, оскільки вони не містять об`єктивної інформації, що стосується предмета доказування та не обґрунтовують належність конкретного доказу відповідним заявленим вимогам. Водночас, щодо забезпечення створення нових доказів, шляхом проведення відповідних експертних висновків, позивачкою клопотання в порядку (ст. 103 ЦПК України) не ставилося.

Отже, позовні вимоги в цій частині також є не обґрунтовані позивачкою.

Не доведено позивачкою і істотного порушення умов договору в частині дотримання вимог п. 6.2. договору оренди, оскільки даних про існування договору суборенди, щодо спірного нежитлового приміщення, матеріали справи не містять, як і посилання на реквізити, щодо можливого його укладення чи витребування його в порядку ст. 84 ЦПК України у інших осіб.

Крім того, стверджуючи в позовній заяві про суборенді відносини між відповідачкою та приватним підприємцем ОСОБА_3 , позивачка останню до складу учасників справи не включила, незважаючи на те, що, в разі наявності вказаних договірних відносин, це могло б вплинути на її права або обов`язки.

Доводи апеляційної скарги щодо розміру стягнутих судом витрат на правничу допомогу висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Згідно положень ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Отже, з аналізу ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Судом встановлено, що між адвокатом Ігнатенком В. М. та відповідачкою ОСОБА_2 14.12.2021 було укладено договір про надання правової допомоги № 14/12/21 - 2, відповідно до умов якого адвокат Ігнатенко В. М. зобов`язався надати ОСОБА_2 правову допомогу у цивільній справі № 696/727/21 в Кам`янському районному суді Черкаської області, що стверджується ордером серія ЧК № 171636. На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу представником відповідачки надано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, яким визначено вартість послуг адвоката у розмірі 10 000 грн, акт-розрахунок від 16.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 14/12/21 2 від 14.12.2021, згідно з яким відповідачці були надані юридичні послуги, а саме усна консультація, підготовка та подання відзиву, представлення інтересів клієнта у судах. Акт-розрахунок містить розрахунок адвокатського гонорару, який становить 8 годин роботи 12 000 грн.

При цьому місцевим судом було враховано те, що представником відповідачки суду не було надано сам договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та доказів сплати суми коштів визначених актом-розрахунком.

Водночас представником відповідачки на підставі відповідних доказів документально доведено, що ним проведено усну консультацію клієнта, готувався та подавався відзив на позовну заяву (а. с.121-123), він приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції (а. с. 142-143, 157-161, 185-190).

Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, правомірно виходить з того, що відповідачка має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином суд першої інстанції, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, з урахуванням критеріїв розумності та реальності розміру судових витрат, їх необхідність, врахувавши заперечення представника позивачки, який просив зменшити розмір витрат визначений стороною, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачкою понесені витрати на правову допомогу, проте керуючись принципом справедливості, розумності та об`єктивності стягнув їх у розмірі 6 000 грн, а не 12 000 грн, як було заявлено.

В аспекті наведеного судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Водночас, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення.

Враховуючи, наведене апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`яського районного суду Черкаської області від 02 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко