Справа № 426/3242/21
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня 2022 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Пономаренко Н.М.,-

Встановив:

Адвокат Пономаренко Н.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 21 жовтня 1999 року. У належному позивачу будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який у вказаному будинку не проживає. Особистих речей відповідача у будинку немає, комунальні платежі він не сплачує та участі у ремонті будинку не приймає. Врегулювати питання у позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки відповідач з 2014 року не проживає на території України, проти того що має бути знятим з реєстрації не заперечує. Визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням необхідно для отримання житлової субсидії. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 16 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_2 є її сином, який з 2014 року за місцем реєстрації, а саме: у будинку АДРЕСА_1 не проживає, участі в утриманні будинку не приймає. Судові витрати просила віднести за її рахунок.

Представник позивача - адвокат Пономаренко Н.М. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 56).

Свідок ОСОБА_3 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що з родиною ОСОБА_4 знайомий давно, оскільки вони проживають на одній вулиці та є сусідами. Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 . Йому відомо, що ОСОБА_2 у 2014 році поїхав на заробітки до Російської Федерації та з того часу він його не бачив. Зараз у будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 сама, ОСОБА_2 до неї не приїздить та по господарству не допомагає.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та їй відомо, що у 2014 році ОСОБА_2 поїхав на заробітки та з того часу вона його не бачила. ОСОБА_1 сама проживає у будинку та його доглядає. Їй не відомо, щоб відповідач надавав кошти на утримання будинку.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 21 жовтня 1999 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та посвідченого Державним нотаріусом В.О. Власовою (а.с. 8).

Згідно довідки № 5078, виданої 13 жовтня 2021 року Сватівською міською радою Луганської області, в належному ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 , з 07 серпня 2088 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Відповідно до Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради, складеного комісією Сватівської міської ради Луганської області у складі керуючого справами міської ради Налобіної М.А. та спеціалістом відділу соціального захисту населення Петровою А.О., у будинку АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_1 (а.с. 53).

Згідно копії домової книги, заведеної на будинок АДРЕСА_1 , у будинку з 07 серпня 2008 року зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 9-13).

Позивач та її представник, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 . В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 задовольняє її клопотання та відносить судові витрати за її рахунок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 289 ЦПК України, ст. 150, 405 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 18 січня 2022 року.

Суддя А.С. Река