Постанова

Іменем України

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 755/2453/20

провадження № 61-13729св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація,

третя особа - Комунальне підприємство «Київпастранс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 28 січня 2021 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у складі колегії суддів:

Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом

до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - Дніпровська РДА), третя особа - Комунальне підприємство «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс»), про визнання права на приватизацію в гуртожитку

та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету фірми побутових послуг «Світанок» 18 травня 1985 року їй була виділена кімната в гуртожитку за адресою:

АДРЕСА_1 . У цьому гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_2 вона фактично зареєстрована та проживає.

19 грудня 2019 року вона звернулася до Дніпровської РДА з проханням надати дозвіл приватизувати вказану кімнату, однак рішенням від 13 січня 2019 року їй відмовлено в приватизації житла. Підставами відмови зазначено те, що відсутні: засвідчена копія ордера про надання житлової площі, оформлена належним чином заява на приватизацію квартири (в заяві відсутній підпис керівника підприємства по обслуговуванню житла та печатка), оформлена належним чином копія договору про надання послуги з утримання будинків і споруд

та прибудинкової території.

Відмову в приватизації вважає неправомірною, зважаючи на те, що рішення про надання житлової площі приймалося фірмою побутових послуг «Світанок»,

де вона працювала; ордер, який було видано, вона здала коменданту гуртожитку. Намагання отримати копію ордера позитивних результатів не дали.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просила визнати за нею право

на приватизацію кімнати АДРЕСА_3

та зобов`язати відповідача вжити заходів щодо приватизації вказаної кімнати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 липня

2021 року, позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку,

що позивач ніколи не була працівником КП «Київпастранс»; працювала у фірмі «Світанок», яка мала договірні відносини з КП «Київпастранс», не оформлені належним чином, щодо поселення та проживання в гуртожитку, який належить

КП «Київпастранс», працівників фірми «Світанок». Позивач, будучи працівником фірми «Світанок», в 1985 році поселилася в гуртожиток, що перебуває на балансі КП «Київпастранс» (на той час у віданні АТП 13034), тимчасово,

що підтверджується її реєстраціями на певні періоди часу: спочатку на один рік, потім двічі по три роки, а з 1996 року зареєстрована постійно. Будь-яких доказів видачі позивачу відповідного ордера на вселення не надано, як і не надано доказів наявності спільного рішення в 1985 році про виділ їй кімнати

в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , прийнятого адміністрацією та профспілковим комітетом фірми побутових послуг «Світанок».

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона вселилась та проживає в гуртожитку на законних підставах, оскільки станом на травень 1985 року єдиною підставою для вселення закон визначав спеціальний ордер, а тому вона має право

на приватизацію цієї кімнати, а відповідач безпідставно це право не визнає.

Зазначає, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 591/6623/16-ц.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2021 року КП «Київпастранс» подало до Верховного Суду пояснення

на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/2453/20, витребувано її з Дніпровського районного суду м. Києва.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи

з 22 березня 1996 року зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до картки прописки ОСОБА_1 в гуртожитку за вказаною адресою була зареєстрована в такі періоди: з 25 травня 1985 року до 18 травня 1986 року;

з 31 травня 1986 року до 31 травня 1989 року; з 09 червня 1989 року до 02 червня 1992 року, а також зазначено, що ОСОБА_1 працювала у фірмі побутових послуг «Світанок».

Гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебуває

на балансі філії КП «Київпастранс» Автобусного парку № 2.

ОСОБА_1 ніколи не була і не є працівником КП «Київпастранс».

Ордер на житлову площу в спірному гуртожитку на ім`я позивача

КП «Київпастранс» не видавався.

Із копій рішень Арбітражного суду м. Києва від 15 квітня 1999 року № 1/90

та від 15 квітня 1999 року № 1/91 у справах за позовом Комунального автотранспортного підприємства 13034 (далі - КАТП 13034) до Відкритого акціонерного товариства «Світанок» (далі - ВАТ «Світанок») про стягнення грошових коштів за комунальні послуги відомо, що гуртожиток

на АДРЕСА_1 знаходився у віданні КАТП 13034, там проживали

і працівники ВАТ «Світанок». У задоволенні позовних вимог було відмовлено

з тих підстав, що між сторонами договір найму не був укладений належним чином.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської РДА, третя особа -

КП «Київпастранс», про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

у задоволенні позову було відмовлено. Позовними вимогами було: скасувати рішення про відмову в приватизації кімнати та зобов`язати орган приватизації здійснити дії з приватизації спірної кімнати. В цьому рішенні суд встановив, що відповідач (Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація), встановивши відсутність документів, які є необхідними для приватизації, відповідно до законодавства мав належні підстави для відмови у приватизації.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 06 вересня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Предметом спору є захист прав позивача на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку.

Право на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час

на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані, регулюється Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Сфера цього Закону відповідно до частини першої статті 1 поширюється

на громадян та членів їх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток

та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що проживання у гуртожитку на правових підставах (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) здійснюється: у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним

на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК Української РСР.

Відповідно до статей 128, 129 ЖК Української РСР підставою для вселення на жилу площу у гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно з частиною другою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,

що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду,

що набрали законної сили. Зазначені факти не потребують додаткового доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: (а) обставина встановлена судовим рішення; (б) судове рішення набрало законної сили;

(в) у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі,

чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто

ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі

№ 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням,

а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише

ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом,

що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Комунальне підприємство «Київпастранс», про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії встановлено, що рішенням органу приватизації Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації

від 21 травня 2019 року № 43-1862 відмовлено ОСОБА_1 в приватизації житлового приміщення в гуртожитку АДРЕСА_1 . У рішенні зазначено, що від наймача ОСОБА_1 надійшов пакет документів на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку, яке знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . За результатами опрацювання наданого пакету документів було встановлено, що в ньому відсутні:

1) засвідчена копія ордера про надання жилої площі;

2) оформлена належним чином заява на приватизацію квартири (в наданій заяві відсутні підпис керівника підприємства по обслуговуванню житла та печатка);

3) оформлена належним чином копія договору про надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 22 лютого 2019 року № 137.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень немає відомостей щодо оскарження рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року.

Вказані обставини мають преюдиційне значення для сторін у цій справі, тому відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 доказів, передбачених

у Законі України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким визначені підстави, за яких особа має право на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку, не надала і про наявність таких

не зазначила.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів,

що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання на застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 травня

2018 року у справі № 591/6623/16-ц, як на підставу касаційного оскарження,

не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувані рішення не суперечать зазначеномук правовому висновку.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно

до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року

та постанову Київського апеляційного суду від 15 липня 2021 року залишити

без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун