Справа № 186/1493/21
Номер провадження № 2/0186/39/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 січня 2022 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі

головуючої судді: Кривошеї С.С.

при секретарі: Кравченко А.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» про визнання припиненими трудових відносин,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» про визнання припиненими трудових відносин.

В обґрунтування позову зазначив, що 03 лютого 2017 року, він наказом №14-12 від 03.02.2017 року, був прийнятий на роботу до ТОВ «Востокшахтострой» гірником підземним 3-го розряду з повним робочим днем в шахті, на період виконання робіт. Відомості про працевлаштування були занесені до його трудової книжки серії НОМЕР_1 під номером «11». Роботи вказане підприємство виконувало на шахті «Ювілейна» ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Там він працював півтора місяця. 16.03.2017 року у нього був вихідний день. 17.03.2017 року він приїхав на шахту в робочу зміну, проте охорона підприємства його на територію не пустила, повідомивши, що з 16.03.2017 року ТОВ «Востокшахтострой» роботи на вказаному підприємстві не виконує. Наступного дня, він поїхав за адресою, за якою зареєстрована вищезазначена юридична особа, а саме: АДРЕСА_1 . У зазначеній будівлі офісу юридичної особи він не знайшов. Від охорони будівлі він дізнався, що ТОВ «Востокшахтострой» приміщення вже не орендує, нове місцезнаходження товариства невідоме. У 2021 році він вирішив працевлаштуватись на нове місце роботи, у зв`язку з чим виникла потреба у припиненні трудових відносин з ТОВ «Востокшахтострой». 25.10.2021 року він написав на ім`я керівника зазначеного підприємства заяву, в якій прохав звільнити його 08.11.2021 року з посади гірника підземного 3-го розряду ТОВ «Востокшахтострой», відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, а саме за власним бажанням. Зазначена заява направлена ним рекомендованим листом на адресу, за якою зареєстрована юридична особа. Пізніше, він отримав повідомлення, що вказане поштове відправлення було вручене 27.10.2021 року, кому саме, йому невідомо. Після чого, він ще раз був у будівлі, де зареєстроване вказане підприємство, проте офісу його, як і в попередній раз він не знайшов, від охорони дізнався, що з 2017 року приміщень у вказаній будівлі ТОВ «Востокшахтострой» не орендувало. Будь-яких дій керівництвом ТОВ «Востокшахтострой» після відправлення заяви на їх адресу, щодо припинення трудових відносин з ним, не здійснено.

На теперішній час подальше формальне перебування у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Востокшахтострой», порушує його права на вільний вибір праці, оскільки жодної роботи він не здійснює, заробітна плата йому не нараховується та не виплачується, у зв`язку з відсутністю Товариства за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Ватоліної , буд. 4, відповідно неможливо розірвати трудові відносини з відповідачем.

Просить суд визнати припиненими його трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» з 08 листопада 2021 року, на підставі його заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до ст.38 КУзПП України.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Зі згоди позивача, суд розглядає справу у заочному порядку, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, наказом №14-К від 03 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» на посаду гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем у шахті на період виконання робіт, про що відповідальною посадовою особою ТОВ «Востокшахтострой» було зроблено відповідний запис у трудовій книжці останнього.

17 березня 2017 року позивача не було допущено охороною підприємства до місця роботи на шахті «Ювілейна» ВСП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на тій підставі, що ТОВ «Востокшахтострой» не виконує ніяких робіт на даній шахті.

18 березня 2017 року позивач звернувся за місцем реєстрації роботодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой», а саме: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Ватоліної, буд.4, але офісу підприємства був зачинений. Від охоронців будівлі він дізнався, що ТОВ «Востокшахтострой» вже не орендує офіс у даному будинку.

25 жовтня 2021 року позивачем на адресу відповідача ТОВ «Востокшахтострой» було надіслано заяву, в якій останній прохав звільнити його з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 08 листопада 2021 року, однак ТОВ «Востокшахтострой» проігнорувало заяву позивача ОСОБА_1 , не надавши жодних пояснень та відповіді на заяву.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є й право бути звільненим.

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

Судом встановлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки його заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування. У зв`язку з цим, з метою надання можливості позивачу в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання трудового договору, на підставі ст.38 КЗпП України, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. 21, 36, 38, 47 КЗпП України, ст.ст. 141, 263-265, 280 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» про визнання припиненим трудових відносин задовольнити.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем міста Першотравенська, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» (51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Ватоліної, буд.4, ) припиненими з 08 листопада 2021 року, на підставі ст.38 КЗпП України.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Востокшахтострой» (51400, Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Ватоліної, буд.4, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Першотравенська, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С.С. Кривошея.