Постанова

Іменем України

17 травня 2022 року

м. Київ

справа № 295/4574/21

провадження № 61-2409св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира у складі судді Лєдньова Д. М. від 11 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І., від 11 січня 2022 року і виходив з наступного.

Короткий зміст заявлених позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 01 липня 2008 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/4708/73/135938, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 28 480 доларів США зі сплатою 13,8 % річних за користування кредитними коштами на придбання рухомого майна - легкового автомобіля. Вказав, що згідно з пунктом 1.2 договору цільове використання кредиту - на споживчі цілі (придбання транспортного засобу). Зазначав, що 20 жовтня 2011 року на користь банку ним було сплачено 15 600 доларів США.

Позивач також вказував, що 23 листопада 2011 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено заочне рішення по справі № 2-3428/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов`язано його повернути банку 14 446, 58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на той час еквівалентно 115 348, 72 грн. 18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28 за кредитним договором № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року. 18 грудня 2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1. 26 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01. Вважав вказані договори про відступлення права вимоги фіктивними правочинами. Посилався на те, що АТ «Оксі Банк» не являється фінансовою установою, що підтверджується відповіддю Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, а тому не може здійснювати господарську діяльність в сфері фінансових послуг.

Крім того, позивач вважав укладені договори договорами факторингу, що передбачає особливу спеціальну суб`єктну участь за такими правочинами з можливістю набуття їх сторонами прав та обов`язків в сфері банківської діяльності, валютного регулювання та контролю. ОСОБА_1 зазначав, про відсутність у юридичних осіб як набувачів прав вимоги за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, відповідних генеральних ліцензій на право здійснення операцій з іноземною валютою.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати недійсним укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт капітал» договір про відступлення права вимоги № 2612-01 від 26 грудня 2019 року в частині передачі прав щодо кредитного договору № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», з підстав невідповідності положенням статті 203 ЦК України, що визначають загальні умови, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада

2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. При вирішенні спору судом не встановлено порушення прав позивача як боржника при укладені договору відступлення права вимоги від 26 грудня 2019 року, а тому поданий позов визнано таким, що не підлягає до задоволення.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки оспорюваний позивачем договір за своїми ознаками є договором, за яким первісний кредитор у зобов`язаннях за кредитним договором замінений на нового кредитора, при цьому ТОВ «ФК «Вердикт Капітал», як новий кредитор, не набуло право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором. Договір не містить умов про те, що новий кредитор має право на отримання дисконту/відсотків чи розраховувати на будь-яку іншу фінансову вигоду, на яку може розраховувати фактор по договорах факторингу. При цьому різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав кваліфікувати цей договір як договір факторингу.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що укладені між відповідачами договори про відступлення прав вимоги порушують права позивача, а решта доводів, викладених в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди позивача з фактом укладення договорів. Обґрунтованих підстав для визнання договору недійсним матеріали справи не містять.

Узагальнені доводи касаційної скарги

09 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира

від 11 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 січня 2022 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України

від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13, від 11 травня 2016 року

у справі № 6-806цс16, постановах Великої Палати Верховного Суду

від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 23 вересня

2019 року у справі № 757/40858/17-ц, від 19 листопада 2019 року у справі

№ 924/1014/18, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18,

від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року

у справі № 639/4836/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 461/2900/11,

від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, від 10 березня 2021 року

у справі № 278/2083/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій, потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» не могли набути право вимоги за валютними договорами. Укладені договори про відступлення права вимоги є фактично договорами факторингу. Заявник зазначає, що кошти за кредитним договором було надано позичальнику в доларах США, з метою задоволення власних споживчих потреб позичальника, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а в подальшому ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» не могли набути право вимоги за кредитним договором.

Заявник звертає увагу на те, що 18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28 за кредитним договором № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року. 18 грудня 2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1. А 26 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01. ПАТ «Оксі Банк» на момент укладення правочину не було внесено до реєстру фінансових установ. Наразі заявник оспорив укладений 18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» правочин щодо відступлення права вимоги до суду (справа № 295/4573/21).

ОСОБА_1 також вказує, що судами попередніх інстанцій зроблено хибний висновок про те, що спірний договір не порушує його права, оскільки від ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» йому по телефону неодноразову надходили вимоги про необхідність сплатити борг за кредитним договором, який погашено у повному обсязі, про що свідчить постанова про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним погашенням боргу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 295/4574/21.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ТОВ «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У визначений судом строк відзиви на касаційну скаргу не надходили

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 01 липня 2008 року укладено договір кредиту, за умовами якого ОСОБА_1 як позичальник отримав грошові кошти в сумі 28 480 доларів США зі сплатою 13,8 % річних за користування коштами строком на 84 місяці із забезпеченням зобов`язань договором застави транспортного засобу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2011 року зобов`язано ОСОБА_1 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 14 446, 58 доларів США, а у випадку відсутності цього майна - стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 29 червня 2011 року становить 115 358, 72 грн.

18 грудня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28 щодо передачі прав по кредитному договору № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року.

18 грудня 2019 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-28-1 щодо передачі прав щодо кредитного договору № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року.

26 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 2612-01 щодо передачі прав щодо кредитного договору № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року.

Згідно з договором про відступлення права вимоги № 2612-01 від 26 грудня 2019 року на умовах, встановлених цим договором, та відповідно до статей 512-519 ЦК України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі.

Загальний розмір вимоги, що відступається, становить 48 681 908, 97 грн, 65 314 440, 88 доларів США, 369 429,30 Євро.

Відповідно до пункту 3 договору новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (ціни договору), яка погоджена сторонами на рівні 611 142, 11 грн, шляхом безготівкового переказу.

06 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги № 2612-01 від 26 грудня 2019 року, у якій сторони виклали реєстр боржників (додаток № 2 до договору) та реєстр поручителів (додаток № 6 до договору) у новій редакції.

Зі змісту додатку до додаткової угоди від 06 жовтня 2020 року до договору про відступлення права вимоги № 2612-01 від 26 грудня 2019 року слідує, що до ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/4708/73/135938 від 01 липня 2008 року, по якому боржником виступає ОСОБА_1 .

Встановлено, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2021 року, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, замінено сторону (стягувача) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа, виданого за рішенням суду від 23 листопада 2011 року, на ТОВ «Вердикт Капітал».

Постановою державного виконавця від 30 червня 2021 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 14 446, 58 доларів США, а у випадку відсутності цього майна - стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору, яка станом на 29 червня 2011 року становить 115 358, 72 грн, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги з прийняттям на себе ризику виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

У постанові від 08 червня 2021 року у справі 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила, що відступлення права вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ. У вказаній справі, зокрема, було встановлено, що договорами купівлі-продажу прав і відступлення права вимоги банк у зобов`язаннях за кредитним договором і договором іпотеки замінений на позивачку як нового кредитора. Позивачка не набула право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договорів купівлі-продажу майнових прав і відступлення права вимоги за іпотечним договором у неї виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором і за договором іпотеки. Отже, такі договори не можна кваліфікувати як договори факторингу. Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

Слід також взяти до уваги, що відповідно до свідоцтва Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 04 лютого 2010 року за реєстраційним № 13102461 і додатку про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Вердикт Капітал» мало статус фінансової установи, тобто, було наділено правом на здійснення фінансових операцій, у тому числі, операцій з факторингу.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності ринку цінних паперів) (розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 16 травня 2017 року № 1716). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло статусу фінансової установи шляхом внесення інформації про нього до Державного реєстру фінансових установ та отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши доводи позивача, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є юридичними особами, на момент укладення договору відступлення права вимоги (26 грудня 2019 року) мали статус фінансової установи за законодавством України, були внесені до Державного реєстру фінансових установ України, а тому доводи позивача про відсутність у відповідачів права на укладення договору відступлення права вимоги є безпідставними.

Під час укладення оспорюваного позивачем договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, сторонами не порушено вимоги щодо суб`єктного складу чи необхідності отримання відповідного дозволу, обумовлені законом для такої категорії договорів.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно вказав, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Слід зазначити, що у відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року у справі № 295/4569/21 позов ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Оксі Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України,

Справа № 295/4573/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Оксі Банк», ТОВ «ФК «Профіт Капітал» про захист прав споживача та визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги знаходиться на розгляді у Богунському районному суді м. Житомира. Судове рішення по суті заявлених позовних вимог судом не прийнято.

У той же час ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2021 року у справі № 2-3428/11, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2021 року, замінено сторону (стягувача) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 23 листопада 2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 , на ТОВ «Вердикт Капітал».

Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції з урахуванням обставин цієї справи не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які заявник посилався в обґрунтування доводів касаційної скарги.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович