Справа № 199/9003/21
(2/199/654/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

07.07.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторонам на праві спільної часткової власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , позивачу належить Ѕ частка у праві власності на вказане домоволодіння. Посилаючись на свої права співвласника, зазначаючи про наявність суперечок між сторонами щодо порядку користування, утримання та обслуговування спільного майна (домоволодіння), погодження між сторонами порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне домоволодіння, позивач просив суд виділити йому в натурі 56/100 частин спірного домоволодіння, тобто відповідно до опису, вказаного у акті від 14 вересня 2021 року інженера з інвентаризації нерухомого майна, яким зазначено частини домоволодіння, які перебувають у фактичному володінні та користуванні сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2021 року позову заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, уточнено правильне написання прізвища відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В останнє судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позивач вказав на підтримання позовних вимоги, а відповідачі про їх визнання в повному обсязі.

Крім того, в ході розгляду справи відповідачі також позовні вимоги визнавали в повному обсязі, посилаючись на те, що домоволодіння вже фактично поділено між його співвласниками, а позивач просить виділити йому в натурі ту частку, якою він де-факто одноосібно і користується. Також відповідачі на запитання суду пояснили, що вони не заперечують проти виділення в натурі позивачу частки зі спільного домоволодіння, розмір якої є більшим за розмір належної позивачу ідеальної частки у праві власності, грошової компенсації у зв`язку із цим відповідачі не потребують. Порядок користування земельної ділянкою, на якій розташоване домоволодіння, також вже давно узгоджено між сторонами, у зв`язку із чим встановлений паркан.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Вислухавши сторін в ході розгляду справи, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі двох свідоцтв про на спадщину за заповітом, виданих 26 травня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Скосарєвою В.В. за реєстровими №1007 та №1008, належить Ѕ частка у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , а також на праві спільної сумісної власності земельна ділянка кадастровий №:01:389:0025, площею 0,0434 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на якій розташоване згадане домоволодіння. Викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Іншими співвласниками вищевказаного домоволодіння АДРЕСА_1 , окрім позивача, є відповідачі, кожному з яких належить ј частка у праві спільної часткової власності на згадане домоволодіння, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, а також копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також судом встановлено, що станом на 14 вересня 2021 року домоволодіння АДРЕСА_1 має наступні технічні характеристики та складається з: житлового будинку літ.А1 загальною площею 94,9 м2, житловою площею 62,9 м2, літньої кухні літ.Б1, вбиралень літ.В1, Г1, гаражів літ.Д1, З1, сараїв літ.Е1, Ж1, К1, душу літ.И1, навісів літ.Л1, М1, споруд №1-17, замощення І, ІІ. При цьому у складі такого домоволодіння відсутні самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Викладені обставини підтверджуються копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на 14 вересня 2021 року, копією витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, копією акту інженера з інвентаризації нерухомого майна від 14 вересня 2021 року.

Згідно того ж вищевказаного акту інженера з інвентаризації нерухомого майна від 14 вересня 2021 року у фактичному користуванні позивача знаходяться наступні складові об`єкти домоволодіння АДРЕСА_1 : у житловому будинку літ.А1 (в тому числі прибудова літ.А3) квартира АДРЕСА_2 (поз.2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6) загальною площею 48,3 м2, житловою площею 34,8 м2, ганки з дашком літ.а5, а6, літня кухня літ.Б1, вбиральня літ.Г1, душ літ.И1, сарай, літ.Ж1, гараж літ.З1, сарай літ.К1, навіс літ.Л1, споруди №3-12, 15, замощення І, а в загальному користуванні споруда №2, що складає 56/100 частини домоволодіння. В свою чергу, у фактичному користуванні відповідачів знаходяться такі складові об`єкти того ж домоволодіння: у житловому будинку літ.А1 (в т.ч. житлова прибудова літ.А2) квартира АДРЕСА_3 (поз.1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6) загальною площею 46,6 м2, житловою площею 28,1 м2, ганок з дашком літ.а4, вбиральня літ.В1, гараж літ.Д1, сарай літ.Е1, навіс літ.М1, споруди №1, 13, 14, 16, 17, замощення ІІ, а в загальному користуванні споруда №2, що складає 44/100 частин домоволодіння.

Викладені абзацом вище фактичні обставини підтвердили в судовому засіданні і відповідачі, які також пояснили суду, що домоволодіння вже фактично поділено між його співвласниками (сторонами по справі), використовується як декілька самостійних об`єктів нерухомого майна зі своїми входами/виходами як у будинок, так і на земельну ділянку, частини якої огороджені співвласниками парканами відповідно до використовуваних кожним з них окремо частин домоволодіння.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі Інструкція).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого є житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом норм ст.ст.355, 356, 358, 361 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом п.п.1.2, 2.1-2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки в натурі) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу частки в натурі) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Згідно п.2.7 Інструкції спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зміна, припинення правовідношення.

Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними.

Так, зміст наведених судом вище норм законодавства дає підстави для висновку, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

Виходячи з системного аналізу змісту норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін (власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються) може бути виділено частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України, або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу (відповідачам), тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача (відповідачів). Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Допустимим доказом про технічну можливість поділу (виділу) в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу (виділу). Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Окрім того, при вирішенні спору про поділ (виділ) в натурі нерухомого майна необхідно враховувати, що згідно норм чинного законодавства не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути і предметом поділу (виділу) згідно з нормами стст.364, 367 ЦК України.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі №344/8200/14-ц, а також у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №445/442/16-ц, від 21 травня 2021 року по справі №592/6413/18, від 15 листопада 2021 року по справі №279/790/18, від 12 січня 2022 року по справі №127/18807/19, від 31 березня 2022 року по справі №289/852/18, від 05 квітня 2022 року по справі №135/183/18, від 21 квітня 2022 року по справі №509/3687/16-ц, від 10 травня 2022 року по справі №592/9330/16-ц, від 12 травня 2022 року по справі №524/7671/16-ц, від 17 травня 2022 року по справі №570/2438/19, від 20 травня 2022 року по справі №490/3703/19, від 08 червня 2022 року по справі №477/878/19, від 29 червня 2022 року по справі №466/3008/17, від 29 червня 2022 року по справі №495/3521/18.

Стосовно конкретних обставин правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході розгляду справи судом встановлено, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності (позивачу Ѕ частка, а відповідачам по ј частці у справі спільної часткової власності), між сторонами за тривалий час спільного володіння зазначеним нерухомим майном склався порядок його користування та земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння, внаслідок чого у фактичному користуванні позивача перебуває 56/100 частин домоволодіння, а решта 44/100 у відповідачів. При цьому, зазначений порядок зумовив і фактичний поділ домоволодіння між сторонами на окремі ізольовані частини (квартири), які мають окремі входи/виходи, системи життєзабезпечення, територія земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, відгороджена сторонами парканом відповідно до такого фактичного поділу, у спільному користуванні перебуває лише споруда №2 згідно технічного паспорту на домоволодіння. За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених судом вище норм закону, з урахуванням на приведені вище правові висновки, а також враховуючи повне визнання позову відповідачами, зазначення ними в судовому засіданні про відсутність потреби у виплаті ним з боку позивача грошової компенсації, зумовленої відхиленням від розмірів ідеальних часток співвласників (позивач бажає виділити частину домоволодіння більшу за розмір його частки), відсутність у складі домоволодіння самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2669,18 гривень, керуючись положеннями ст.ст.133, 141, 142, 264 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 1334,59 гривень в рівних частках, тобто по 667,3 гривень з кожного з відповідачів, а також повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду із даним позовом, тобто судовий збір в розмірі 1334,59 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 183, 316, 317, 319, 321, 328, 355, 356, 358, 361, 364, 367 ЦК України, п.п.1.2, 2.1-2.4, 2.7 Інструкції, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) в окремий об`єкт нерухомого майна 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, з відповідною частиною житлових, господарських будівель та споруд, а саме: у житловому будинку літ.А1 (в тому числі прибудова літ.А3) квартиру АДРЕСА_2 (поз.2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6) загальною площею 48,3 м2, житловою площею 34,8 м2, ганки з дашком літ.а5, а6, літню кухню літ.Б1, вбиральню літ.Г1, душ літ.И1, сарай, літ.Ж1, гараж літ.З1, сарай літ.К1, навіс літ.Л1, споруди №3-12, 15, замощення І, припинивши право спільної часткової власті на зазначені об`єкти нерухомого майна.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) споруду № НОМЕР_4 , що входить до складу домоволодіння АДРЕСА_1 .

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1334,59 гривень в рівних частках, тобто по 667,3 гривень з кожного з відповідачів.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при подачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позовної заяви згідно квитанції №0.0..1 від 15 листопада 2021 року, а саме повернути судовий збір в розмірі 1334,59 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко