П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 756/10745/21

Номер провадження 22-ц/824/5536/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Банасько І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії державного управління при Президентові України, третя особа: голова комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України - проректор з науково-педагогічної роботи (фінансово-економічні питання) Київського національного університету імені Тараса Шевченка Білявська Ольга Борисівна, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Національної академії державного управління при Президентові України, третя особа: голова комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України - проректор з науково-педагогічної роботи (фінансово-економічні питання) Київського національного університету імені Тараса Шевченка Білявська Ольга Борисівна, про поновлення на посаді начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчальної роботи Національної академії державного управління при Президентові України; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 липня 2021 року до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 12 січня 2010 року позивач працювала у Національній академії державного управління при Президентові України.

14 травня 2021 року позивача ознайомили з попередженням про скорочення посади у зв`язку із припиненням юридичної особи НАДУ в результаті реорганізації.

11 червня 2021 року позивачем підписано повідомлення про звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та надано відмову від запропонованої їй посади провідного фахівця навчально-лабораторного центру організації навчального процесу.

Разом з тим, позивач вважає, що її звільнення здійсненне 14 липня 20221 року є порушенням частини першої ст. 49-2 КЗпП України, а зроблена їй пропозиція укласти контракт терміном на 1 рік для виконання функцій провідного фахівця навчально-лабораторного центру організації навчального процесу, є обмеженням її прав гарантованих ст. 43 Конституції України, неправомірним застосуванням ст. 21 КЗпП України та порушенням вимог ст. 42 КЗпП України.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року (а.с. 93-98) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної академії державного управління при Президентові України, третя особа: голова комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України - проректор з науково-педагогічної роботи (фінансово-економічні питання) Київського національного університету імені Тараса Шевченка Білявська Ольга Борисівна, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 19 січня 2022 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було взято до уваги обставини щодо скорочення скаржника з посади.

Скаржник зазначає, що 14 травня 2021 року їй було надано попередження про скорочення посади у зв`язку з припиненням юридичної особи в результаті її реорганізації.

11 червня 2021 року скаржнику надано додаток до попередження, в якому містилась одна запропонована вакансія - провідний фахівець науково-методичного центру організації навчального процесу КНУ ім.. Т.Шевченка, а 18 червня 2021 року видано наказ про звільнення скаржника з посади з 14 липня 2021 року, вакантні посади при цьому останній не пропонувались.

Таким чином, скаржнику не було запропоновано всі вакантні посади, на які вона могла б претендувати відповідно до своєї освіти та кваліфікації, а у разі їх відсутності, інші вакансії наявні у КНУ ім.. Т.Шевченка, який є правонаступником відповідача.

Скаржник зазначає, що вона має переважне право на залишення на роботі, як працівник із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, а також тривалим стажем роботи, таким чином, її звільнення із займаної посади є незаконним, а відтак, наявні підстави для поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні скаржник підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Відповідач та третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про відправку судових повістко-повідомлень на їх електронні адреси, у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мали місце реорганізація та скорочення штату працівників, у зв`язку з цим, позивачу було запропоновано вакантну посаду, від якої вона відмовилася. Про скорочення штату працівників, позивача було попереджено за 2 місяці. Таким чином, звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено із дотриманням норм трудового законодавства. Крім того, враховуючи відсутність підстав для поновлення на роботі, суд дійшов висновку про відсутність підстав й для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Наказом НАДУ при Президентові України від 12 січня 2010 року №14-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника програмно-методичного відділу фахової підготовки та стажування управління з навчальної роботи Національної академії державного управління при Президентові України відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну службу» з 12 січня 2010 року як обрану за конкурсом (а.с. 04).

Наказом НАДУ при Президентові України від 05 листопада 2018 року № 875-ос ОСОБА_1 переведено на посаду начальника забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчальної роботи Національної академії з 05 листопада 2018 року відповідно до ст. 32 КзпП України за її згодою (а.с. 05).

Згідно довідки про заробітну плату від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 дійсно працювала в НАДУ при Президентові України з 12 січня 2010 року на посаді начальника відділу, її заробіток з травня 2021 року по червень 2021 року включно складав 34 933 грн. 82 коп. Середня заробітна плата склала 14 060 грн. 86 коп. (а.с. 09).

14 травня 2021 року ОСОБА_1 ознайомилась з попередженням про те, що посада, яку вона займає, скорочується у зв`язку з припиненням юридичної особи (Національної академії державного управління при Президентові України) в результаті її реорганізації (а.с. 07).

Із додатку до попередження вбачається, що 11 червня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду провідного фахівця науково-методичного центру організації навчального процесу. Із повідомленням про звільнення ОСОБА_1 ознайомилась 11 червня 2021 року, від запропонованої посади, відмовилась (а.с. 08).

Наказом Національної академії державного управління при Президентові України № 453-ос від 18 червня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчального процесу 14 липня 2021 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 06).

Наказом Міністерства освіти і науки від 16 березня 2021 року № 316 вирішено реорганізувати Національну академію державного управління при Президентові України () шляхом приєднання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка () як структурного підрозділу (а.с. 46-49).

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Національна академія державного управління при Президентові України () перебуває у стані припинення, 19.03.2021 (а.с. 42).

Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 зазначеної статті, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавець доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 280/82/18 (провадження № 61-6472св20) зазначив, що при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було правильно встановлено, що у Національній академії державного управління при Президентові України мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, відбулася реорганізація установи, що призвело до скорочення чисельності штату працівників.

Так, 14 травня 2021 року позивачу було повідомлено про скорочення займаної нею посади у зв`язку з припиненням юридичної особи НАДУ при Президентові України в результаті її реорганізації.

Наказом № 453-ос від 18 червня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 14 липня 2021 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. При цьому, 11 червня 2021 року (в межах двохмісячного строку з дня попередження про вивільнення) позивачу запропоновано вакантну посаду провідного фахівця науково-методичного центру організації навчального процесу, від якої вона відмовилась. Доказів наявності в університеті інших вакантних посад, станом на 11 червня 2021 року, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши що у НАДУ при Президентові України мало місце скорочення штату працівників у зв`язку з реорганізацією, внаслідок чого було скорочено й посаду, яку обіймав позивач, дотримання роботодавцем порядку попередження позивача про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Крім того, враховуючи, що вимога щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої було відмовлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив докази у їх сукупності та врахував усі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що їй не було запропоновано всі вакантні посади, спростовується наявним в матеріалах справи додатком до попередження, підписаним 11 червня 2021 року позивачем (а.с. 08) та довідкою Голови комісії з реорганізації НАДУ при Президентові України, проректора з науково-педагогічної роботи КНУ ім. Т.Шевченка Білявської О. (а.с. 87).

Посилання скаржника на те, що вона має переважне право на залишення на роботі, як працівник із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, а також тривалим стажем роботи, а відтак, її звільнення із займаної посади відбулося незаконно, є безпідставним, оскільки в даному випадку при звільненні позивача із займаної посади, відповідач дотримався норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура