Справа № 202/1407/21
Провадження № 2/202/186/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.,

відповідача за первісним позовом та

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача за первісним та зустрічним позовами.

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого, та з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) об`єктом спільної сумісної власності сторін та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири; стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості спільного сумісного побутового майна, а саме: мікрохвильової печі, холодильника, варильної поверхні, грилі барбекю, телевізора, акустичної системи, праски з парогенератором, що складає 24 954,33 грн. (т.1 а.с.159-163).

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у зареєстрованому шлюбі позивач та відповідач придбали транспортний засіб та спірну квартиру. Квартира була придбана частково за запозичені кошти у батька позивача, коштів матері відповідачки та спільних сімейних заощаджень сторін. Вказана квартира потребувала капітального ремонту, у зв`язку із чим позивачем було відчужено спільний транспортний засіб, кошти від якого пішли на ремонт квартири. Окрім того, сторонами також було придбано побутову техніку, а саме: мікрохвильову піч, холодильник, варильну поверхню, гриль барбекю, телевізор, акустичну систему, праски з парогенератором, на загальну суму 49 908,67 грн. На підставі ст. 60 СК України, позивач вважав, вказане вище майно спільно-сумісною власністю. Наразі шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_5 не погоджуючись з заявленими вимогами подала до суду зустрічну позовну заяву за результатом розгляду якої просила визнати спірну квартиру особистою приватною власністю.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що дійсно під час шлюбу з ОСОБА_4 позивачем за зустрічним позовом особисто, за власні кошти, було придбано спірну квартиру. Кошти на придбання квартири ОСОБА_5 заощадила до шлюбу (заробітна плата) та отримала від продажу частини квартири, де вона раніше проживала з матір`ю (т.1 а.с.129-131).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Щодо придбання спірного майна подружжям та здійснення ремонту.

28 квітня 2017 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.12).

27 червня 2019 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як продавцями, та ОСОБА_9 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, а саме: квартири АДРЕСА_1 , за ціною - 349 451, 00 грн. (т.1 а.с.7-9).

Пунктом 9 вказаного вище договору сторони узгодили, що набуття майна (квартири) за цим договором здійснюється за письмовою згодою чоловіка покупця - ОСОБА_4 , викладеної у вигляді заяви.

Інформації про те, що кошти сплачені за нерухоме майно є приватною власністю покупця, у договорі, відсутні.

19 липня 2019 року ОСОБА_4 складено довіреність на ім`я ОСОБА_10 з правом розпоряджатись (продавати, обміняти, передати в оренду, позичку) від імені довірителя, транспортним засобом - марки Chevrolet Aveo, за що ОСОБА_4 отримав кошти у розмірі 4 750 дол.США, згідно тексту розписки (т.1 а.с.14, 15).

Також судом встановлено, що не заперечується сторонами, здійснення ремонту у спірній квартирі, що підтверджується відповідними фото світлинами (т.1 а.с.165-207).

У підтвердження придбання побутової техніки суду надано копії видаткових накладних від 12 лютого 2018 року, від 25 жовтня 2020 року, від 9 серпня 2019 року, від 30 квітня 2020 року, від 28 серпня 2020 року, чек від 9 лютого 2020 року (гриль-барбекю, телевізор, мікрохвильова піч, холодильник, варильна поверхня, праска з парогенератором, акустична система) (т.1 а.с.231-236).

У відповідності до копії квитанцій, договору купівлі-продажу від 12 лютого 2018 року, вартість за холодильник, мікрохвильову піч, варильну поверхню, телевізор, праску з парогенератором, було сплачено ОСОБА_11 (т.2 а.с.5, 8-13).

24 лютого 2021 року шлюб зареєстрований між сторонами було розірвано, про що свідчить копія відповідного свідоцтва серії НОМЕР_2 . Прізвище дружини з « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_13 » (т.1 а.с.13).

Щодо наявності та підтвердження доходу на придбання спірного майна.

Так, у відповідності до розписки від 24 червня 2019 року, ОСОБА_4 взяв у борг, строком до 31 грудня 2020 року, у ОСОБА_14 , кошти в розмірі 5 000 дол.США, для купівлі квартири. 8 грудня 2020 року борг повернено про що в розписці наявна відмітка (т.1 а.с.6).

На підтвердження наявності особистих коштів, ОСОБА_5 надано копію договору купівлі-продажу від 6 вересня 2004 року, за змістом якого ОСОБА_11 в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , придбали квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.102).

25 березня 2019 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , як продавці, уклали договір з відчуження квартири АДРЕСА_2 , за ціною 564 472,97 грн. (т.1 а.с.104).

Того ж дня, ОСОБА_11 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 за ціною 504 169,48 грн. (т.2 а.с.33-35).

Як вбачається із копії позовної заяви ОСОБА_11 , поданої до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, остання просила стягнути солідарно із своєї доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як подружжя, борг у розмірі 139 200 грн., що брався у борг на придбання квартири. В підтвердження укладення договору позики надано копію розписки про борг у розмірі 5 000 дол.США (т.2).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_9 , за період з 2015 року по 2017 рік, загальна сума доходу/заробітної плати склала 128 992,33 грн. (т.1 а.с.108, 109).

Також, судом встановлено наявність та рух коштів на карткових рахунках ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що знає сім`ю ОСОБА_13 . Також їй відомо зі слів ОСОБА_16 , що після продажу спільної квартири, вона віддала половину коштів своїй дочці - ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона, її донька ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та бабуся проживали разом, через деякий час ОСОБА_11 та ОСОБА_5 продали належну їм квартиру, кошти поділили порівну. Після чого, ОСОБА_5 придбали спірну квартиру. ОСОБА_4 коштів не давав. Кошти у розмірі 5 000 дол. США вона давала на ремонт квартири. Зазначила, що у позовній заяві невірно вказано відомості, оскільки кошти вона позичала доньці саме на ремонт. Побутову техніку, а саме: холодильник, телевізор, витяжку, свідок придбала за свої кошти.

Свідок ОСОБА_18 показав, що кошти від відчуження квартири ОСОБА_11 та ОСОБА_5 були поділені порівну.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що він займався купівлею-продажем квартир, як фізична особа-підприємець. Був також присутнім при відчуженні майна за участю ОСОБА_5 . Відомо, що грошей у ОСОБА_17 не вистачало на купівлю спірної квартири.

3 березня 2021 року між ОСОБА_4 та АБ «Лихопьок Д.П.» укладено договір про надання правової допомоги №03/03-21 (т.1 а.с.16).

1 березня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги (т.1 а.с.41).

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс16.

Отже, спірне нерухоме майно набуте подружжям під час перебування у шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

В той же час, якщо один із подружжя заперечує або не визнає права іншого з подружжя на набуте у шлюбі майно, та вважає його особистою приватною власністю, такій особі слід довести відповідні обставини.

Так, при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 посилалась на те, що спірна квартира, набута нею за час шлюбу з відповідачем за кошти, які належали їй особисто - п.3 ч.1 ст.57 СК України, а саме з заощаджень про що свідчить довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, та в результаті продажу нею своєї частини квартири АДРЕСА_2 .

В той же час, інформація про доходи з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_9 , у відповідності до якої остання, за період з 2015 року по 2017 рік, мала загальну суму доходу/заробітної плати у розмірі 128 992,33 грн. не може слугувати доказом, що вказані заощадження були витрачені саме на придбання спірної квартири. Також виникає питання за які кошти існувала ОСОБА_9 у разі заощадження вказаних коштів, враховуючи відсутність доказів наявності інших доходів.

Інформація про відчуження квартири АДРЕСА_2 , а також отримання половини від суми продажу частки ОСОБА_9 та придбання за вказані кошти спірної квартири також суд оцінює критично, оскільки як встановлено судом у той же день матір`ю ОСОБА_9 було придбано іншу квартиру АДРЕСА_5 фактично за ціною продажу попередньої квартири. Доказів наявності у ОСОБА_11 додаткових коштів на придбання квартири АДРЕСА_4 , суду не надано.

Крім того, суд дослідивши матеріали справи, вислухавши покази свідків, вважає, що придбання спірної квартири, в тому числі, здійснення ремонту у ній, відповідало інтересам сім`ї ОСОБА_12 - ч.3 ст. 61 СК України, а не власним, не пов`язаним з сім`єю інтересів одного з подружжя, про це вказує і сама ОСОБА_9 у своїй зустрічній заяві.

Таким чином, суд приходить до висновку, що жодною із сторін не спростовано презумпцію права спільності власності на вказане нерухоме майно, квартира набута в інтересах сім`ї, під час перебування у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, у якому частки майна дружини та чоловіка є рівними, в зв`язку із чим позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами, в частині, що стосується спірної квартири, підлягають задоволенню частково, а саме поділу квартири у рівних частках.

Щодо набутої побутової техніки, та компенсації частини її вартості, суд дослідивши відповідні чеки та накладні, вважає, що сторонами не доведено факт придбання ними, за їхні спільні сімейні кошти, такої техніки, а тому у цій частині (компенсації вартості половини побутової техніки) суд відмовляє.

Додатково суд звертає увагу, що на момент ухвалення судом рішення сторонами не надано доказів оплат юридичних послуг, актів прийняття таких послуг, додаткових угод, тощо.

Так, вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60-71, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжята зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю- задовольнити частково.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .

В інших частинах позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 891,39 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 201, 26 грн.

Реквізити сторін:

ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 ).

ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін