справа №176/810/22
провадження №2/176/436/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря Петренко Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з третьою особою Жовтоводською міською філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області де просить ухвалити судове рішення яким поновити її на роботі головним спеціалістом-юрисконсультом Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2022 року по 14.04.2022 року у розмірі 17197,76 грн. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 25000 грн., як компенсацію за спричинені страждання після незаконного звільнення та судові витрати у розмірі 1984,80 грн.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона 26.04.2016 року була призначена на посаду головним спеціалістом по роботі з роботодавцями відділу страхових виплат та роботи з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області. У подальшому, протягом 2017-2018р.р. у зв`язку з реорганізаціями Фонду соціального страхування України неодноразово була звільнена та призначена на посади, зазначені в трудовій книжці, останню з яких, а саме 03.12.2018 року займала головним спеціалістом юрисконсультом юридичного сектору Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 28 лютого 2022 року згідно наказу «Про звільнення ОСОБА_1 » від 23.02.2022 року №156-к позивачка була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного сектору Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. Трудова книжка була видана відповідачем чоловіку позивачки ОСОБА_2 15.03.2022 року. Вже після свого звільнення із відповіді відповідача на її запит, вона дізналась, що проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України відповідно до Постанови №35 було продовжено до 01.04.2022 року у зв`язку із введенням на території України військового стану. Своє звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки станом на час звернення її до суду організаційні заходи приведення у відповідність структури Фонду так і не відбулися. Краматорське міське відділення, як відокремлений підрозділ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не припинено, що в свою чергу не породжує підстав для новостворення відокремленого підрозділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та спростовує вимоги визначені в Постанові №35 та додатках до неї, на які відповідач посилається як законодавчо дотримані. З вищезазначеного слідує, що станом на день звільнення 28.02.2022 року структура відповідача не приведена до відповідності Постанови №35, припинення Краматорського міського відділення не відбулося, в тому числі гранична чисельність працівників Краматорського міського відділення залишилася незмінною. Крім того, позивачка вважає, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення її із займаної посади, зокрема її не було запрошено до профспілкової організації для розгляду подання про розірвання з нею трудового договору. Також їй не пропонували написати письмову заяву про розгляд подання у її відсутність. Зазначене дає їй підстави вважати, що її звільнення проведено за відсутності згоди профспілкової організації. Щодо запропонованої посади головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників відділу по роботі зі страхувальниками Краматорського міського відділення управління, дійсно вона відмовилась від цієї посади, оскільки остання була не за її спеціальністю, а обсяги роботи та повноваження на усній домовленості повинні були бути, як і раніше, тобто повноцінний правовий супровід, який позивачка здійснювала у відділенні. Вищезазначені умови нею були несприйняті та у подальшому стали підставою для написання шаблонної заяви на звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з незгодою на переведення та направлення її відповідачу. Однак, всі ці обставини є на думку позивачки недоцільними з огляду на те, що припинення Краматорського міського відділення не відбулося, отже приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у відповідність до Постанови №35 не було виконано, а навпаки продовжено до 01.04.2022 року. Про існування наказу про звільнення їй відомо не було. Протягом періоду з 24.02.2022 року по день звільнення позивачки, відповідачем не було здійснено будь-яких заходів, щодо направлення хоча б електронного повідомлення, або здійснення телефонного дзвінку щодо наміру надання копії наказу про звільнення та трудової книжки. Про своє звільнення їй стало відомо тільки після надходження 28.02.2022 року о 17 год. 27 хв. на картковий рахунок вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної та основної відпустки. На сьогоднішній день позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи,однак вона ще не має статусу безробітної. Внаслідок незаконних дій відповідача вона переживає моральні страждання, втратила впевненість у завтрашньому дні, залишилася без належного доходу. Моральну шкоду, спричинену їй діями відповідача, позивачка оцінює в 25000 грн.

02.05.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній не визнає позовні вимоги та просить відмовити позивачці у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, правління Фонду соціального страхування України затверджує структуру органів Фонду та граничну чисельність працівників. На підставі діючого законодавства, постановою правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено та введено в дію з 01.03.2022:

-Структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 1 до цієї постанови;

-Граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України у кількості згідно з додатком 2 до цієї постанови 4829 штатних одиниць (в т. ч. граничну чисельність працівників управління 495 штатних одиниць, тобто скорочено чисельність працівників управління на 100 одиниць.);

-Припинено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 3 до цієї постанови (в т.ч. Краматорське міське відділення управління (код ЄДРПОУ ВП:41419261), в цілому по донецькій області припинено 19 відділень з 21-го);

-Створено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 4.

Таким чином, постановою від 18 листопада 2021 №35 передбачено, зокрема, одночасно зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників. На даний час зазначена постанова є чинною, будь-які зміни до неї станом на день подачі відзиву не вносилися. Керуючись ст. ст. 32, 49-2 КЗпП України , 17.12.2021, тобто не пізніше ніж за два місяці до фактичного звільнення 28.02.2022, ОСОБА_1 було персонально повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та можливе наступне вивільнення 28 лютого 2022 року. Про факт ознайомлення із зазначеним документом свідчить особистий підпис позивача. У відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України, роботодавцем було направлено подання про надання згоди на вивільнення працівників Краматорського міського відділення управління, в т. ч. ОСОБА_1 до Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, членом якої є позивач та одержано відповідну згоду. Доказом цього, на думку відповідача може слугувати лист від 29.04.2022 №5 «Про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 ». Інших доказів надання згоди відповідач надати не може через проведення на території м. Слов`янська активних бойових дій та евакуацію працівників управління до більш безпечних місць. Вивезти всі документи у тому числі листування з профспілками не вдалося. Також у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України, роботодавцем було проведено заходи з метою визначення переліку працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні. З цією метою, наказом начальника управління від 15.12.2021 №734 «Про проведення заходів щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі вивільнення» було утворено комісію з питань проведення заходів, направлених на приведення структури та граничної чисельності працівників управління і його відділень у відповідність до існуючого адміністративно-територіального устрою України. При цьому, 11.02.2022 ОСОБА_1 було запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників відділу по роботі зі страхувальниками Краматорського відділення управління. Зазначену пропозицію позивачкою було одержано 14.02.2022, про що свідчить її особистий підпис. При цьому відповідач наголошує, що з самого початку роботи в органах Фонду соціального страхування України, ОСОБА_1 протягом тривалого часу займала посаду, що є аналогічною запропонованій, що цілком відповідає кваліфікаційним вимогам, що висуваються до посадових осіб відділу по роботі зі страхувальниками управління повна вища освіта відповідного напрямку підготовки за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр (спеціаліст). Однак, згоди на переведення на запропоновану посаду ОСОБА_1 не дала, про що свідчить відповідна відмітка на пропозиції від 11.02.2022. 14.02.2022 на адресу роботодавця (управління) надійшла особиста заява ОСОБА_1 про її звільнення із займаної посади саме 28.02.2022 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з незгодою на переведення. Як відомо, власник повинен провести звільнення у строк, про який просить працівник. Тому, на підставі, в тому числі, особистої заяви ОСОБА_1 її було звільнено з займаної посади. Відповідач переконаний, що всі події, які відбулися після 28.02.2022 року, пов`язані з виконанням постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35 не мають будь-якого впливу на правовідносини, що виникли у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з урахуванням факту її волевиявлення щодо дати припинення трудових відносин. Щодо видачі трудової книжки позивачці, відповідач зазначає, що у день звільнення, тобто 28.02.2022, ОСОБА_1 не прибула до управління (роботодавця) з метою одержання копії наказу про звільнення та не висловлювала вимоги про внесення належних записів про звільнення до трудової книжки . На адресу відповідача також не надходили будь-які звернення позивачки про пересилання трудової книжки та копії наказу про звільнення поштою з доставкою, тощо. Тільки 14.03.2022 ОСОБА_1 було направлено на адресу роботодавця повідомлення про те, що вона виїхала до Дніпропетровської області та звертається з проханням про видачу трудової книжки ОСОБА_2 , яким її було одержано 15.03.2022. Отже, очевидним є те, що затримка видачі трудової книжки сталася не з вини роботодавця. Оскільки відповідач категорично не визнає факту порушення прав позивачки, він не визнає факту спричинення своїми діями позивачці моральної шкоди.

05.05.2022 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, де остання просила звернути увагу суду на те, що наказ №749 «Про зміни у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень» було видано 20 грудня 2021 року, а вона в свою чергу була попереджена відповідачем вже 17.12.2021 року тобто за 3 дні до дати видачі наказу. Крім того, відповідач у своєму відзиві не згадав про наказ №84-од від 28.02.2022 року «Питання виконання постанови правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35», яким продовжено до 01.04.2022 проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України відповідно до Постанови №35, в тому числі не зазначено щодо його скасування, тощо. Таким чином відповідачем не в повному обсязі надано докази щодо встановлення істини у справі. Наразі відкритим залишається питання щодо набуття чинності змін на 01.03.2022 рік, чи відбувалися або ще тривають заходи щодо внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України у відповідності до постанови №35. Відповідач не вказує на те, чи мав змогу станом на 28.02.2022 року попередити масове звільнення, скасувати накази, які видано до 24.02.2022 року (на день оголошення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації) та будь-які інші дії спрямовані на підтримку працівників, можливе поновлення/переведення на роботі та ін. Чомусь відповідач очікував будь-яких дій тільки з її сторони. В свою чергу вона не була обізнана та до останнього не вірила, що відповідачем все таки буде здійснено вивільнення працівників у період воєнного стану. До 14.03.2022 року у її трудову книжку не було внесено відомостей про її звільнення, і вносились вони тільки перед приїздом її чоловіка. Всі інші факти, викладені позивачкою у відповіді на відзив, зводяться до обставин, викладених нею у позовні й заяві.

09.05.2022 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, де відповідач зазначає, що дивними видаються твердження позивачки у позові та відповіді на відзив про те, що вона не була обізнана та до останнього не вірила, що відповідачем все ж таки буде здійснено вивільнення працівників у період воєнного стану, враховуючи той факт що нею особисто роботодавцю було надано заяву про звільнення саме з 28.02.2022 року. Позивачем не надано будь-яких доказів внесення запису про її звільнення до трудової книжки 14.03.22 року або 15.03.2022 року, як то вона стверджує у відповіді на відзив. Усі інші обставини, викладені у запереченнях є аналогічними, викладеними у відзиві на позов.

Від третьої особи письмових пояснень по суті справи до суду не надходило. Про розгляд справи Жовтоводська міська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості була повідомлена належним чином.

Ухвалою суду від 15 квітня 2022 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачці строку на усунення недоліків позовної заяви.

19.04.2022 року позивачкою було подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 09 травня 2022 року, залишено без задоволення клопотання позивачки ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно із трудовою книжкою ОСОБА_1 , остання з 26.04.2016 року по 28 лютого 2022 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах. За час роботи у відповідача, позивачка займала різні посади, зокрема, 24.04.2016 року призначена головним спеціалістом по роботі з роботодавцями відділу страхових виплат та роботи з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку. 31.07.2017 року у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачку було звільнено з посади за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, пункт 5 ст. 36 КЗпП України.01.08.2017 року позивачку головним спеціалістом обліку страхувальників відділу страхових виплат та обліку страхувальників Донецького міського відділення у Ленінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 29.12.2017 року позивачку звільнено з посади за переведенням до Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку з припиненням діяльності відділення управління, скороченням чисельності та штату працівників цього відділення, пункт 5 статті 36 КЗпП України. 02.01.2018 року позивачку призначено головним спеціалістом сектору обліку страхувальників відділу роботи з потерпілими Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за переведенням з Донецького міського відділення у Ленінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 03.12.2018 року позивачку переведено головним спеціалістом юрисконсультом юридичного сектора цього відділення управління. 28.02.2022 року позивачку було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.8-16)

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджено та введено в дію з 01.03.2022:

-Структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 1 до цієї постанови;

-Граничну чисельність працівників Фонду соціального страхування України у кількості згідно з додатком 2 до цієї постанови 4829 штатних одиниць (в т. ч. граничну чисельність працівників управління 495 штатних одиниць, тобто скорочено чисельність працівників управління на 100 одиниць.);

-Припинено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 3 до цієї постанови (в т.ч. Краматорське міське відділення управління (код ЄДРПОУ ВП:41419261), в цілому по донецькій області припинено 19 відділень з 21-го);

-Створено відокремлені підрозділи робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України згідно з додатком 4.

Таким чином, постановою від 18 листопада 2021 №35 передбачено, зокрема, одночасно зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників.

Копію даної постанови суду надано не було, однак вона мається у загальному доступі в мережі інтернет.

На виконання вищезазначеної постанови, 15 грудня 2021 року начальником управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області видано наказ №734 «Про проведення заходів щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі вивільнення», яким створено комісію з питань проведення заходів, направлених на приведення структури та граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і його відділень у відповідність до існуючого адміністративно-територіального устрою. Даній комісії доручено розробити та направити на затвердження начальна управління план заходів щодо організації роботи, пов`язаної з проведенням вищезазначених заходів. В.о. начальникам відділень управління доручено створити робочі групи з проведення заходів. Доручено відділу по роботі з персоналом забезпечити проведення попередження працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе наступне вивільнення працівників з 01 березня 2022 року не пізніше ніж за два місяці до фактичного вивільнення. Доручена начальникам відділів/секторів управління, виконуючим обов`язки начальників відділень управління забезпечити вручення підлеглим працівникам персональних попереджень про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе вивільнення. (а.с.63-64)

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала особисто письмове попередження, відповідно до ст. ст. 32, 49-2 КЗпП України про зміни в організації виробництва та праці, зміни істотних умов праці з 01 березня 2022 року та про можливе наступне вивільнення 28 лютого 2022 року. (а.с.60)

Згідно із наказом від 20.12.2021 року №749 начальника відділу документального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області «Про зміни у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень» виданого на виконання вищезазначеної постанови Правління Фонду соціального страхування України від 18 листопада 2021 року №35, відокремлені підрозділи управління згідно з додатком 8 до цього наказу, вважаються такими, що припинили свою діяльність з 01.03.2022 року. (а.с.27)

Відповідно до додатку 8 до наказу від 20.12.2022 року №749 «Перелік відокремлених підрозділів управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що припиняють свою діяльність з 01.03.2022 року», у останньому є Краматорське міське відділення. (а.с.28)

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 отримала від відповідача письмову пропозицію від 11.02.2022 року про заняття нею посади головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників відділу по роботі зі страхувальниками Краматорського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з посадовим окладом у розмірі 6600 грн. На звороті даної пропозиції мається відмітка ОСОБА_1 про те, що вона не згодна з переведенням на запропоновану посаду. (а.с.61-62)

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 14 лютого 2022 року у зв`язку із незгодою щодо її переведення на посаду головного спеціаліста сектору проведення перевірок страхувальників Краматорського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, остання просить звільнити її з 28 лютого 2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.69)

Про звільнення ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року відповідачем було видано наказ №156-к від 23 лютого 2022 року. Відмітки, що ОСОБА_1 було ознайомлено з даним наказом, останній не містить.(а.с.17)

Відповідно до листа від 29.04.2022 року №5 Голови Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, наданого відповідачам, останній інформує начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.68)

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачкою обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин, до яких застосовуються положення Кодексу законів про працю України.

Оцінка суду.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог позивача про поновлення на роботі.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

При цьому КЗпП України визначає можливість працівнику оскарження наказу про його звільнення.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Судом встановлено, що окрім запропонованої вакантної посади на яку не погодилась позивачка, відповідачем не пропонувались їй інші вакантні посади, які були включені до штатного розпису , та не повідомлялося, які посади залишались вакантними на момент звільнення позивача або на які були прийняті інші, ніж позивач, особи вже після 14 лютого 2022 року. Однак, аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які за своєю кваліфікацією може займати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є вільними в межах структури підприємства, установи, організації як юридичної особи в цілому, включаючи її відокремлені підрозділи.

Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у своїх постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2487цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, у постанові Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2018 року по справі №487/6407/16-ц.

Відповідно до ч. 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

Однак, ні копії письмового подання, ні копії згоди (протоколу засідання профспілкової організації) про розірвання трудового договору з працівником відповідачем суду надано не було. У своєму відзиві відповідач зазначив про те, що у відповідності до вимог ст. 43 КЗпП України, роботодавцем було направлено подання про надання згоди на вивільнення працівників Краматорського міського відділення управління, в тому числі ОСОБА_1 до Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, членом якої є позивачка та одержано відповідну згоду. Проте, на даний час управління не може надати відповідні докази через проведення на території м. Слов`янська активних бойових дій та евакуацію працівників управління до більш безпечних місць, в тому числі до інших областей. Вивезти документи в тому числі листування з профспілками не вдалося. Але, з метою недопущення затягування вирішення спору, відповідачем було направлено звернення до Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України з проханням про підтвердження факту надання згоди на вивільнення ОСОБА_1 . У відповідь відповідачем одержано лист від 29.04.2022 №5 «Про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 ». При цьому відповідач не зазначає у відзиві ні дати звернення до профспілки з відповідним поданням, ні дати отримання згоди даної організації на звільнення позивачки, ні інформації про те,чи була присутня позивачка на засідання профспілки з розгляду даного подання. Даної інформації не містить також і відповідь Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України .

Однак, дана інформація є дуже важливою для визначення того, чи була дотримана відповідачем процедура звільнення позивачки за п.1 ст. 40 КЗпП України. За відсутності вищезазначеної інформації у листі №5 від 29.04.2022 Краматорського міського комітету профспілки працівників державних установ України, останній не може бути взято судом до уваги, як належний доказ надання згоди на звільнення позивачки профспілковим комітетом, оскільки з нього не вбачається ні дати звернення відповідача з вищезазначеним поданням, ні дати надання такої згоди профспілковою організацією, а також неможливо встановити чи запрошувалась позивачка на засідання профспілки з розгляду подання на надання згоди на її звільнення чи ні.

Позивачка у своєму позові зазначала, що її не запрошували ані на засідання профспілкового комітету, ані пропонували надати заяву з проханням розглядати подання у її відсутність. Дане твердження позивачки не спростоване відповідачем належними та допустимими доказами. Крім того, серед підстав звільнення, перелічених у наказі про звільнення позивачки, згода профспілкового комітету на її вивільнення відсутня, хоча повинна буди обов`язково зазначена серед вказаних підстав.

При цьому, суд вважає за недоцільне виконувати вимогу ч. 9 ст. 43 КЗпП України, зупиняти провадження по справі та запитувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на вивільнення позивачки, оскільки , відсутність такої згоди не є єдиною підставою для поновлення позивачки на роботі. Крім того у зв`язку із веденням на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, це може значно затягнути розгляд даної справи.

Щодо самого наказу про звільнення позивачки, то відповідач у своєму відзиві не зазначив, якими обставинами була викликана необхідність виносити 23.02.2022 року наказ про звільнення ОСОБА_1 у майбутньому, а саме 28.02.2022 року, оскільки за загальним правилом наказ про звільнення виноситься у останній робочий день перед днем звільнення, або у день самого звільнення. Що зумовило роботодавця ухвалити наказ про звільнення за п`ять днів до самого звільнення, відповідач не зазначив, крім того суду не надано доказів, що з даним наказом відповідач ознайомив позивачку, чи то у день його винесення, чи то у день звільнення.

Також, відповідач не надав суду доказів того, що станом на день звільнення позивачки з роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача дійсно відбулися зміни організації у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, адже це має суттєве значення, оскільки у трудовій книжці позивачки підставою звільнення зазначено «звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників».

Натомість судом встановлено, що станом на дату розгляду справи змін у структурі та граничній чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його відділень не відбулось, відокремлені підрозділи управління згідно додатку 8 не припинили свою діяльність. Цей факт не заперечувався відповідачем. Більше того, як доказ цьому матеріали справи містять копію наказу №84-ОД від 28.02.2022 року про те, що у зв`язку із введенням на території України військового стану, проведення організаційних заходів щодо приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України продовжено до 01 квітня 2022 року, що є підтвердженням того, що вивільнення позивачки із займаної посади та винесення наказу про її звільнення з 28.02.2022 відбулось передчасно, до завершення приведення структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у відповідність до постанови правління Фонду від 18.11.2021 №35.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що останній виконував волевиявлення позивачки про звільнення, викладене у заяві від 14.02.2022 року та сприймає дану заяву, здебільшого, як відмову від отриманої пропозиції переведення на запропоновану відповідачем посаду та надання згоди на можливе звільнення її з 28.02.2022 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у разі припинення діяльності Краматорського міського відділення з 01 березня 2022 року.

Твердження відповідача про те, що позивачка не інформувала роботодавця про її намір продовжувати трудові відносини після 28.02.2022 року не заслуговують на увагу, оскільки судом не встановлено, що позивачка була ознайомлена з наказом про її звільнення, адже останній було винесено ще 23.02.2022 року, тобто до введення в України військового стану та виїзду позивачки з території фактичного місця проживання до м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином вимога позивачки про поновлення її на роботі підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995року №100 (далі Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 537, 43 грн. (а.с. 30).

Кількість робочих днів за період з 01 березня 2022 року (першого робочого дня після звільнення позивачки з роботи) по 18 травня 2022 року (день ухвалення судового рішення) становить 56 робочих днів. При цьому судом враховано святкові неробочі дні за цей період, оскільки із введенням в Україні воєнного стану, державні свята було скасовано.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається наступним чином: 537,43грн * 56 робочих днів = 30096,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку суду, те, що встановлене порушення законних прав позивача призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі, порядком судового захисту порушених трудових прав, сумнівів не викликає. Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди за ці моральні страждання згідно з положеннями статті 237-1 КЗпП України.

Однак, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди є явно завищеним, необґрунтованим та не підтвердженим жодним доказом. Обставини наявності у позивача проблем зі здоров`ям, що підтверджені медичним висновком, не містять причинно-наслідкового зв`язку між протиправним звільненням позивача та погіршенням стану її здоров`я (а.с. 78).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, з дотриманням правил щодо справедливості та розумності компенсації такої шкоди стягнути з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 2500 грн.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 430 ЦПК України,суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів позивача як працівника, допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1984,80 грн. судового збору сплаченого нею за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Оскільки позивачку на підставі п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про поновлення на роботі з відповідача також на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,4о грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з третьою особою Жовтоводською міською філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в порядку загального позовного провадження, задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на роботі на посаді головного спеціаліста-юристконсульта Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи,5) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2022 року по 18 травня 2022 року у сумі 30096,08 грн., моральну шкоду у розмірі 2500 грн. та судові витрати у розмірі 1984,80 грн., а всього 34580 (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят) грн. 88 коп.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах платежу за один місяць, допустити до негайного виконання. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи,5) на користь держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА