Справа № 161/9639/21 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/91/22 Категорія: 36 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін в місті Луцьку цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Луцькводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Луцькводоканал" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року,

В С Т АН О В И В:

У травні 2021 року КП «Луцькводоканал» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються КП «Луцькводоканал» мешканцям цього житла.

Позивач вказує, що відповідачі своєчасно та в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.05.2021 року виникла заборгованість з водопостачання та водовідведення перед КП «Луцькводоканал» в розмірі 85 367,96 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь КП «Луцькводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 85 367,96 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, КП «Луцькводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки витягу з белінгової системи у вигляді загальної картки від 25.05.2021 (щодо нарахувань та оплат у період з 01.09.2017 по 01.05.2021), що призвело до ухвалення помилкового рішення та такого, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом, відповідачі мають зареєстроване місце проживання в квартирі в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 36).

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення», відповідачам надавалися послуги з водопостачання та водовідведення.

Для оплати за надані послуги на ім`я ОСОБА_3 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . З наданого розрахунку вбачається, що станом на 01.05.2021 року відповідачам нарахована заборгованість перед КП «Луцькводоканал» за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 85 367,96 грн (а.с. 6-15).

На підтвердження зазначеного позивач надав відомість нарахувань і оплати за особовим рахунком НОМЕР_2 за період з 01.09.2017 р. по 01.05.2021 р., в якому сума заборгованості станом на 01.09.2017 року вже становила 18 370,23 грн. Разом з тим, на вимогу суду позивач долучив до матеріалів справи розрахунок боргу за період з 01.08.2008 р. по 01.05.2021 р., однак не надав суду жодних доказів, виходячи з яких показників проводилися вказані нарахування.

З наданих двох розрахунків нарахування та оплати за послуги з централізованого водопостачання холодної води та централізованого водовідведення, централізованого водовідведення гарячої води та абонентської плати у період з 01.08.2008 р. по 01.05.2021 року, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, вбачається, що станом на 30 квітня 2021 року у відповідачів існує заборгованість у розмірі 85 367,96 грн, з яких: 73024,80 грн за послуги з централізованого водопостачання холодної води, 12277,18 грн за послуги з централізованого водовідведення холодної та гарячої води, 65,98 грн за послуги з абонентської плати (а.с.62-68, 73-85).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до змісту статей 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване водопостачання та водовідведення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно з пунктом 3 статті 31 вищезазначеного Закону органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

У відповідності зі ст. 67 Житлового кодексу плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За змістом п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Відомість нарахувань-оплати за послуги з водопостачання та водовідведення складається із урахуванням даних про кількість зареєстрованих осіб, тарифи, обсяг споживання, перерахунки, наявні пільги та субсидії на оплату житлового-комунальних послуг, здійснені оплати.

Як вбачається зі справи, до розрахунків позивачем не надано жодних доказів про існуючі за вказаний період затверджені у встановленому порядку тарифи на водопостачання та водовідведення у м.Луцьку.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з відомістю нарахувань і оплати за період з 01.07.2017 р. по 01.05.2021 р. особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_3 . Зі змісту цього доказу слідує, що нарахування з 2017 року проводилось, виходячи з відсутності у квартирі індивідуального лічильника на воду та із розрахунку на 7 мешканців квартири.

А за період з серпня 2008 року по липень 2017 року жодної інформації про тарифи і про кількість проживаючих у квартирі осіб у розрахунку позивачем не зазначено.

З довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Відділом ведення Реєстру територіальної громади департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, видно, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано п"ять мешканців - відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даних про те, з якого часу ці особи проживають у даному приміщенні, у довідці немає.

Разом з тим, відомості підрозділу УДМС України у Волинській області від 01.06.2021 р. на запит суду про місце проживання відповідачки ОСОБА_2 (а.с.45) свідчать про те, що вона зареєстрована у даній квартирі з 17 серпня 2011 року, отже нарахування на неї боргу за період з серпня 2008 року є безпідставним, оскільки відповідач послугами в цей час не користувалась.

Так само не підлягають нарахуванню суми оплати за користування послугами на неповнолітніх дітей за весь вказаний період, оскільки вони народились відповідно: у грудні 2011 року, у травні 2016 року.

При цьому, слід звернути увагу, що нарахування за холодну воду, починаючи з 2018 року, здійснювалися у значних розмірах: від 1095 грн до 3077 грн на місяць.

Таким чином, позивачем всупереч вимогам законодавства ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано тарифи на послуги з постачання холодної води та водовідведення на підтвердження правильності та доведеності поданого розрахунку, що унеможливлює суд здійснити їх перевірку та надати належної правової оцінки таким доказам.

Отже, колегія суддів, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних доказів для перевірки правильності нарахування позивачем заборгованості за користування послуг з водопостачання та водовідведення, суперечливість наданих суду доказів (розрахунків та довідок), та беручи до уваги неможливість з цієї ж причини здійснити судом правильний розрахунок боргу, дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у позові за його недоведеністю.

Відповідно до частини 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків . Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Тобто, згідно з принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов`язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - як на заперечення проти позову.

З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону КП «Луцькводоканал» повинно було подати докази на підтвердження того, що саме вказані в позовній заяві особи в якості відповідачів проживали протягом усього зазначеного в позовній заяві періоду в цій квартирі, їх статус (власник, член сім`ї, наймач) та надати належне обґрунтування визначеної позивачем суми заборгованості, виходячи із затверджених тарифів та кількості споживачів, які відповідно до кожного періоду проживали у квартирі .

Відсутність доказів такого обсягу і передбачених ст.ст. 77-80 ЦПК України властивостей перешкоджають ухваленню судового рішення про задоволення позову повністю чи частково, оскільки доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов правильного та законного висновку про відмову в задоволенні позову.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства «Луцькводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Головуючий

Судді