Справа № 308/4151/16-ц
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою ТОВ «ФК Довіра та гарантія» (правонаступник - Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк») на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року, головуюча суддя Бенца К.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» про припинення поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» (далі ПАТ «Укргазпромбанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» (далі ТОВ «Лев») з позовом, у якому просила визнати поруку за договором поруки від 18 квітня 2012 року, укладеним між нею та ПАТ «Укргазпромбанк», припиненою.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 18 квітня 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев», останнє отримало кредитні кошти шляхом надання відновлювальної кредитної лінії в рамках ліміту в сумі 370 000 грн на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення до 17 квітня 2013 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 18 квітня 2012 року між ПАТ«Укргазпромбанк» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов`язання солідарно з позичальником відповідати за виконання умов кредитного договору.

29 серпня 2014 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев» укладено додаткову угоду № 6 до договору банківського кредиту, умовами якої встановлено для боржника з 29 серпня 2014 року підвищену відсоткову ставку в розмірі 26% та встановлено строк кредиту до 14 серпня 2015 року.

Позивач вважає, що надана нею порука є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, у зв`язку з пропуском банком передбаченого цією нормою шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки договором поруки не встановлено строку її припинення, а з рішення Господарського суду Закарпатської області від 07 серпня 2015 року вбачається, що позичальник ТОВ «Лев» не виконував належним чином умови договору банківського кредиту з 15 вересня 2014 року. Тобто, кредитор повинен був протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням пред`явити вимоги до поручителя про виконання солідарного з боржником зобов`язання та у цей же строк звернутися до суду.

У вказаний строк кредитор вимогу до поручителя не пред`явив з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, у зв`язку з чим порука вважається припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано припиненим правовідношення за договором поруки від 18 квітня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укргазпромбанк». Не погоджуючись з рішенням ПАТ «Укргазпромбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 08 серпня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом вірно встановлено, що 18 квітня 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев» укладено договір банківського кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого ТОВ «Лев» отримав кредитні кошти шляхом надання відновлювальної кредитної лінії в сумі 370 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 22 % річних, з кінцевим терміном повернення в строк до 17 квітня 2013 року.

Цього ж дня, 18 квітня 2012 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за умовами якого, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Лев» щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, в іпотеку банку передано підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 , на підставі укладеного 18 квітня 2012 року договору поруки, яким передбачено, що порука діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

29 серпня 2014 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев» укладено додаткову угоду № 6 до договору банківського кредиту, умовами якої встановлено для боржника з 29 серпня 2014 року підвищену відсоткову ставку в розмірі 26 % та встановлено строк повернення кредиту до 14 серпня 2015 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором з метою задоволення вимог банку до ТОВ «Лев», шляхом визнання за ПАТ «Укргазпромбанк» права власності на предмет іпотеки.

За змістом вказаного судового рішення, банк задовольнив свої вимоги до ТОВ «Лев» в сумі 502 398,81 грн, шляхом визнання за собою права власності на предмет іпотеки вартістю 635 579,00 грн.

Відповідно до положення частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом вказаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тому подання кредитором позову до боржника або майнового поручителя (з метою задоволення вимог за рахунок забезпечувального обтяження) не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про дострокове стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, однак основне зобов`язання сторін не припиняється.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

ЦК України не віднесено до підстав припинення зобов`язання закінчення строку дії договору, а відтак, припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки.

Разом з тим, наявність рішення суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлено договором поруки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).

Отже, дострокове закінчення строку дії кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту закінчення строку кредитування, в тому числі дострокового. Тому за таких умов у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день закінчення строку дії договору, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після закінчення строку кредитування, зокрема у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Порука не припиняється за обов`язками позичальника щодо заборгованості за кредитом, процентів і неустойки, які існували на момент задоволення вимоги про дострокове виконання кредитного договору.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Така правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Як встановлено, що станом на сьогодні основне зобов`язання, у вигляді кредитного договору, не є припиненим, а тому відсутні будь які інші підстави припинення поруки, як передбачені ст.599 ЦК України, договір поруки №5-П/12 У від 18.04.2012 року не може бути визнаним припиненим.

Таким чином, суд, приймаючи вказане рішення, неповно встановив обставини справи та дійшов хибних висновків.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК Довіра та гарантія» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 квітня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК Довіра та гарантія» (правонаступник - Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» про припинення поруки припиненою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 травня 2022 року.

Головуючий

Судді