ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Меланчук І.В. в інтересах звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Центральний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 в період часу з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року працював на посаді підземного машиніста електровозу шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК» , з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року - гірником очисного забою шахти ім. «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК» . Під час виконання трудових обов`язків на вказаних робочих місцях він підпав під шкідливий вплив на організм концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, а також працював в умовах важкої фізичної праці. У зв`язку із чим отримав хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1; хронічне обструктивне захворювання легень, що підтверджується актом П-4 Розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року. Згідно вказаного акту причиною виникнення професійних захворювань є важка фізична праця (переміщення вручну вантажу, маса якого перевищує допустиму на 10 кг; періодичне перебування у позі стоячи, час якого перевищує ГДП), а також перевищення ГДК пилу переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони. Висновком МСЕК від 08.06.2021 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням до 01.06.2023 року.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок професійного захворювання позивач не може вести звичайний спосіб життя, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, біль у грудній клітці, порушення сну, головного болю, запаморочення, постійного відчуття втоми та слабкості. Позивача також, турбує стійких біль та обмеження рухів у шийному та попереково-грижовому відділах хребта, хронічне захворювання легень істотно підвищує ймовірність зараження позивача серйозними вірусними захворюваннями та їх перенесення у складаних формах, розуміння даного факту викликає у позивача відчуття тривоги та переживання за майбутнє.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 210 000 гривень, які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний ГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 100 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, та в дохід держави судовій збір в розмірі 1 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Меланчук І.В. ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу систематично спричиняється фізичний біль та обмеження рухомості в попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, що унеможливлює пересування позивача у просторі. Виникнення у Позивача професійних захворювань призвело до істотної зміни його звичний способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, тривалі курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, Позивач вже протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості Позивача приділяти увагу рідним та близьким людям, своєму духовному, інтелектуальному розвитку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з копії трудової книжки, що позивач ОСОБА_1 у період з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року працював підземним машиністом електровозу на шахті ім. «Орджонікідзе», з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року - гірником очисного забою шахті ім. «Орджонікідзе» ( а.с.33-36).

Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу № 386 від 16.02.2021 року, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг зі стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛП першого ступеня (а.с.21-23).

Згідно п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року причиною виникнення професійного захворювання стало: важкість праці - маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 60,2% при допустимому до 60% та пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,25 рази і складала 2,5 мг/м? при ГДК 20 мг/м?.

Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 22.03.2021 року враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 19 років 10 місяців років в шкідливих умовах та неодноразову зміну підприємства міста та керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи неможливо (а.с.14-18).

Висновком МСЕК від 08.06.2021 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ у зв`язку з професійним захворюванням з 31.05.2021 року до 01.06.2023 року. (а.с.10-11).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 24-29).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року причиною виникнення професійного захворювання стало: важкість праці - маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 60,2% при допустимому до 60% та пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,25 рази і складала 2,5 мг/м? при ГДК 20 мг/м?.

Отже, роботодавець ПрАТ «Центральний ГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, 19 років 10 міс., відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 35 %, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Меланчука Ігоря Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: