Провадження № 6/754/155/22
Справа № 754/5288/21
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2022 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що від шлюбу зі стягувачем ОСОБА_3 вона має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 14.11.2019 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.04.2019 року. 09.01.2020 року на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконання у Крижопільському ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного МУЮ МЮ (м.Хмельницький). При цьому ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Судовим наказом Деснянського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року у справі № 754/5288/21 стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Вказаний наказ перебуває на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС у м.Києві ЦМУЮ МЮ (м.Київ).

Як зазначає заявник, 10.09.2021 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва у справі № 754/3411/20 визначено місце проживання малолітньої дитини разом з нею. Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 22.02.2022 року вказане рішення залишено без змін, а відтак воно набрало законної сили. З урахуванням наведеного, заявник вважає, що оскільки місце проживання дитини було визначено разом з нею, то правові підстави для стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_3 відсутні, а тому судовий наказ має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням наведеного, заявник просила задовольнити її заяву.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представником заявника подано заяву, в якій він просить розглядати заву в його відсутність, вимоги заяви підтримав.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано заперечення на заяву, в яких вона вважає заяву безпідставною та необґрунтованою, оскільки дитина сторін постійно проживає разом зі стягувачем, що підтверджується довідкою Піщанської селищної ради Вінницької області від 26.02.2021 року № 1357, а ОСОБА_1 з грудня 2020 року не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, повністю ухиляється від сплати аліментів, що були встановлені судовим наказом. Відтак, представник стягувача вважає, що суду не надано доказів того, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням боржником чи іншою особою, а тому просила відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 443 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність учасників справи та інших осіб.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судовим наказом Деснянського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року у справі № 754/5288/21 стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Норми ч. 1 ст. 160 ЦПК України вказують, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З урахуванням зазначених норм, суд вважає, що до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника, в тому числі і з обставин, що виникли після видачі виконавчого документу.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках і своїх повнолітніх дітей. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів.

Виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними.

Так, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Також батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права.

При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд враховує, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.10.2021 року у справі № 754/3411/20 визначено місце проживання дитини сторін разом з ОСОБА_1 , в задоволенні вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з ним відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 22.02.2022 року вказане рішення суду залишено без змін і вона набрало законної сили.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин суд вважає, що після набрання законної сили рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10.09.2021 року, 22.02.2022 року відпала підстава для стягнення з ОСОБА_1 аліментів, визначена ч.5 ст.183 СК України, тобто припинився матеріально-правовий обов`язок заявника по відношенню до стягувача та відсутні будь-які матеріально-правові підстави для стягнення з неї аліментів на користь стягувача.

Заперечення представника стягувача проти заяви з посиланням на довідку Піщанської селищної ради Вінницької області від 26.02.2021 року № 1357 судом відхиляються на підставі вищевикладених обставин.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі матеріали в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки обов`язок боржника щодо сплати аліментів на користь стягувача припинився в зв`язку із визначенням місця проживання дитини разом з боржником на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

За наведених обставин та наданих документів вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст.ст.34, 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Деснянського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року у справі № 754/5288/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 27 травня 2022 року.

Суддя: