ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Чернівці

справа № 720/1334/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Онофрей Василь Костянтинович, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Вівчар Г.А.),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10 лютого 2016 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області було розірвано.

Від спільного проживання у них народилося двоє дітей донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

30 квітня 2015 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області, стягнуто аліменти на її користь на утримання малолітній дітей у розмірі по 650 гривень щомісячно, починаючи з 23 січня 2015 року до досягнення ними повноліття.

Посилалася на те, що розмір стягуваних аліментів у сумі 1300 гривень на двох дітей, є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та оздоровлення та є меншим ніж мінімальний розмір передбачений законодавством України. Їй самій дуже важко вдається утримувати їх, оскільки стягувана з відповідача сума аліментів на місяць навіть на повноцінне харчування дітей не вистачає.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/35/22

Зазначала, що їх спільні діти мають право на достатній життєвий рівень а батько дитини, який здоровий та працездатний може сплачувати аліменти в розмірі по 2000 гривень, оскільки батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей.

Вказувала, що орієнтовно на дитину у місяць витрачає не менш 4000 гривень, а разом на обох дітей - 8000 гривень. До вказаних витрат входить витрати на харчування вдома і у школі, покупка одягу, взуття, книг та канцелярського приладдя, гаджетів для онлайн навчання у період карантину, меблів для дитини, комунальних послуг, тощо. Крім того діти ходять на додаткові курси з навчання за які вона неофіційно сплачує по 450 гривень щотижня, а на курси з англійської мови діти просяться, бажають ходити, але вона не має матеріальної можливості за них заплатити, що обмежує дітей у їх бажанні вчитися. Вважає доцільним, щоб батько сплачував аліменти у розмірі хоча б половину витрат на дитину, які вона витрачає у місяць, оскільки вона сама не в змозі забезпечити неповнолітніх дітей мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Посилалася на те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів також підлягає збільшенню.

Просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Новоселицького районного суду від 30.04.2015 року, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 2000 гривень, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Збільшено розмір аліментів які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та в подальшому присуджено до стягнення щомісяця по 1255 гривень на кожну дитину до їх повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 6500 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Онофрей Василь Костянтинович, подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом не зазначено, що аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі або в іншій формі, не вказано, що аліменти слід стягувати к розмірі не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також судом не зазначено з якої дати слід стягнути з відповідача збільшений розмір аліментів тому такі суттєві недоліки вказують на необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції не обґрунтовано розмір стягуваних аліментів саме у сумі 1255 гривень на кожну дитину, оскільки станом на сьогоднішній день така сума вже є меншою, ніж передбачений законодавством мінімум для дитини відповідного віку.

Посилається на те, що найважливішим обов`язок батьків є забезпечення неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, моральне виховання та матеріальне утримання дитини. За таких обставин, для забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідним є збільшення розміру стягуваних аліментів, визначивши їх розмір по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області скасувати частково, а саме в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме збільшити розмір стягуваних аліментів та в подальшому стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та представник відповідача фактично визнали позов в частині необхідності змінити розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача та погодився в добровільному порядку на сплату аліментів у підвищеному розмірі по 1255 гривень на дитину та з врахуванням того, що його добровільне визнання не суперечить закону, встановленим обставинам по справі що не порушує права інших осіб з врахуванням, що на утриманні відповідача перебувають двоє дітей від другого шлюбу з врахуванням принципу розумності та справедливості вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей по 1255 грн. щомісяця на кожну дитину до настання повноліття.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Новоселицького районного суду від 30 квітня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі по 650 гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2015 року до настання повноліття.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 25 липня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_6 , шлюб зареєстрований Новоселицьким відділом РАЦС за актовий запис №87.

Від спільного проживання мають двох доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

З довідки про склад сім`ї №2172 від 26.08.2021 року виданої Ванчиковецькою сільською радою, Чернівецького району вбачається, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 та в даному господарстві зареєстровані його дружина та діти.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти в розмірі по 650 гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2015 року до настання повноліття.

Звертаючись у липні 2021 року з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини та те, що мінімальний розмір аліментів змінився і є більшим ніж вона отримує.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, для дітей віком від 6 до 18 років гарантований мінімальний розмір аліментів з 1 січня 2021 року становить - 1197,50 грн, із 1 липня - 1255 гривень.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років на час звернення до суду становить не менше 1255 гривень.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, обґрунтовуючи тим, що з моменту стягнення аліментів потреби на утримання дітей збільшилися, так як діти навчаються в школі, виросли потреби у сплаті за харчування, придбання одягу, шкільного приладдя, підручників, меблів для дитини, а також після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, і відтак попередній розмір стягуваних аліментів цим вимогам не відповідає.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір 30%).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

На спростування доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення не зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то колегія суддів зазначає, що суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII частину першу статті 71 ЗУ "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним кодексом України.

На спростування вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімально гарантованого, передбаченого СК України, при наявності постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із змісту заявленого позову про збільшення розміру аліментів до суми 2000 гривень, жодних підстав для збільшення розміру присуджених аліментів ОСОБА_1 не наводить.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України того, що у неї та відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються із нього на утримання неповнолітніх дітей. До позовної заяви, крім копії попереднього рішення суду від 30 квітня 2015 року, яким вперше було присуджено стягнення аліментів у її користь, та копії свідоцтв про народження дітей, жодних інших доказів на обґрунтування позову суду нею не подано.

Збільшуючи розмір стягнутих з відповідача аліментів суд першої інстанції взяв за основу часткове визнання відповідачем позовних вимог, оскільки його добровільне визнання не суперечить закону, встановленим обставинам по справі що не порушує права інших осіб.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі, що судом не зазначено, що аліменти слід стягувати з відповідача у твердій грошовій сумі або в іншій формі, то колегія суддів, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що таких вимог ОСОБА_1 взагалі не ставила в позовній заяві, а просила лише про збільшення розміру, і фактично зміни способу стягнення не відбулося, оскільки рішенням суду від 30.04.2015 року було стягнуто аліменти також у твердій грошовій сумі.

Отже, позивачем не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів на підтвердження факту погіршення її матеріального стану, як і не надано будь-яких належних доказів поліпшення матеріального стану відповідача з моменту стягнення аліментів. Також не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів, та суттєве погіршення матеріального стану позивачки на день звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апелянта щодо наявності у неї значних витрат на утримання дітей, пов`язаних з придбанням їжі, одягу та інше, а також те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину виріс порівняно із роком в якому ухвалювалось рішення про збільшення розміру аліментів, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Не заслуговують на увагу обґрунтування апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції з якої дати слід стягувати з відповідача збільшений розмір аліментів, оскільки позовні вимоги не стосуються стягнення аліментів, присудження яких відбувається із дати подання позову, а вимоги про збільшення розміру стягуваних аліментів, які підлягають стягненню на загальних підставах, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Онофрей Василь Костянтинович залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 січня 2022 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк