Справа № 362/4526/21
Провадження № 2/362/848/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

з участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ЦМУ міністерства юстиції, треті особи: ОСОБА_2 , ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, та просить зняти обтяження, а саме: арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.01.2014 у виконавчому провадженні №35433982, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження №6166700 (спеціальний розділ) від 27.06.2014 17:33:25 та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14101196 від 27.06.2014 17:37:58.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що стало відомо, що на все нерухоме майно позивача накладено обтяження арешт. Так, за її РНОКПП, Державний реєстр прав містить наступні відомості: Запис про обтяження: 6166700 (спеціальний розділ). Дата, час державної реєстрації обтяження: 27.06.2014 17:33:25. Підстава для державної реєстрації обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: ВП 35433982, виданий 21.01.2014, видавник: Старший державний виконавець Лазарева А.І. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14101196 від 27.06.2014 17:37:58, Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Відділ Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, , країна реєстрації: Україна.

При цьому, як зазначаає позивач із відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав вбачається, що особою, майно/права якої обтяжуються є не позивач, а інша особа ОСОБА_2 .

Підставою для накладення арешту на майно стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.01.2014 у виконавчому провадженні №35433982 (копія додається до позовної заяви). Із змісту зазначеної постанови вбачається, що виконавче провадження №35433982 відкрито на підставі виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду №2-382 від 16.12.2011 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1 137 976, 60 грн.

При цьому, позивач стверджує, що вона ніколи не була стороною виконавчого провадження №35433982, їй нічого не було відомо про зазначене виконавче провадження, а також про внесення до Державного реєстру прав запису про обтяження всього мого майна.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати за її відсутності, позовну заяву підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про слухання справи у відсутність представника.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на все майно ОСОБА_1 накладено обтяження арешт, а саме: Запис про обтяження: 6166700 (спеціальний розділ). Дата, час державної реєстрації обтяження: 27.06.2014 17:33:25. Підстава для державної реєстрації обтяження: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: ВП 35433982, виданий 21.01.2014, видавник: Старший державний виконавець Лазарева А.І. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14101196 від 27.06.2014 17:37:58, Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Обтяжувач: Відділ Державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, , країна реєстрації: Україна. При цьому із відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав вбачається, що особою, майно/права якої обтяжуються є інша особа ОСОБА_2 .

Підставою для накладення арешту стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.01.2014 у виконавчому провадженні №35433982 (копія додається до позовної заяви). Із змісту зазначеної постанови вбачається, що виконавче провадження №35433982 відкрито на підставі виконавчого листа Васильківського міськрайонного суду №2-382 від 16.12.2011 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 1 137 976, 60 грн.

Як вбачається з листа, Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби повідомив наступне: «Перевіркою відомостей АСВП (автоматизована система виконавчих проваджень) та ЄДРВП (Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень) з`ясовано, що на примусовому виконанні двічі перебував виконавчий лист №2-382 від 16.12.2011 року виданий Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 па користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 1 137 796, 60 грн. З примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа у відділі перебувало виконавче провадження за номером ЄДРВП 51101860 на виконанні у період з 16.05.2016 про стягнення боргу з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). 29.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.10.2016. З примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа у відділі перебувало виконавче провадження за номером ЄДРВП 35433982 на виконанні у період з 29.11.2012 про стягнення боргу з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 27.02.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.10.2016 року. Згідно розділу XI ч.1 п.2 Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватного виконавця визначено строк зберігання 3 роки крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. А, отже дане виконавче провадження знищено за строком зберігання».

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи із цього та відповідно до статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позов про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

П. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Ст. 346 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) передбачено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону № 1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону № 1404 у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.4,10,76,81,141,259,264-265,268,273 ЦПК України, ст.ст. 316,319,321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги - задовольнити.

Зняти обтяження, а саме: арешт всього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.01.2014 у виконавчому провадженні №35433982, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження №6166700 (спеціальний розділ) від 27.06.2014 17:33:25 та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14101196 від 27.06.2014 17:37:58.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель