Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2032/20

номер провадження 2/695/197/22

10 січня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю:
секретаря Оніщенко Н.В.,
позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
представника позивача за первісним позовом,
відповідача за зустрічним позовом, адвоката Бруса С.М.
відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
представника відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом, адвоката Сизька Д.Б.,
представника третьої особи Пліс Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дружини та малолітньої дитини, і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,
ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття, також просила стягнути із відповідача на свою користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх доходів відповідача, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду.
На підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2021р. розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 у якій просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди у спілкуванні з своїм сином та надати йому можливість проживати разом з сином за місцем проживання батька з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів, щотижня з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 0 хв. неділі, а також у світкові дні, включаючи день народження батька, день народження сина, з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а у разі спів падіння вказаних вище вихідних і святкових днів з робочими днями позивача здійснити їх перенесення на найближчі вихідні дні ОСОБА_2 ..
Ухвалою Золотоніського мсьткрайонного суду Черкаської області від 04.03.2021р. вказану вище зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.
12.03.2021р. до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, а саме: орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації.
ОСОБА_1 17.03.2021р. звернулаь до суду із заявою про уточнення позовних вимог у якій просила визначити місце проживання малолітнього сина сторін по справі ОСОБА_3 у сім`ї матері та надати дозвіл позивачу провести реєстрацію малолітнього сина без згоди батька за місцем проживання матері.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка за первісним позовом відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Вказує, що з ОСОБА_2 разом не проживають, спільне господарство не ведуть, їх спільний син проживає з нею. На даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку з цим ніде не працює. Оскільки відповідач проходить військову службу за контрактом у військовій частині, має достатній заробіток (дохід), позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а також аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Крім того, позивачка вказує, що між нею та ОСОБА_2 виник спір щодо місця проживання дитини, який фактично знаходиться на її утриманні та проживає разом із нею, крім того, відповідач ОСОБА_2 не надає дозвіл на проведення реєстрації місця проживання малолітнього сина, що позбавляє її можливості зареєструвати місце проживання дитини за її адресою місця проживання.
Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надав до суду письмові заперечення проти позову ОСОБА_1 в яких вказував, що остання не сприяє забезпеченню фізичного і духовного розвитку сина та здійснює неналежний догляд за ним, що негативно впливає на його фізичний і інтелектуальний розвиток та позбавляє можливості у спілкуванні ОСОБА_2 із своїм сином. Крім того, ОСОБА_1 не надала належних доказів у її потребі на отриманні від нього матеріальної допомоги, а також щодо недостатності її доходів для забезпечення їй прожиткового мінімуму, крім того наполягав, що подружжя перебувало у шлюбних відносинах нетривалий час, що позбавляє її права на утримання від нього.
В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 самостійно зруйнувала їх сім`ю та за власною ініціативою перестала проживати разом із ним, забрала свої речі та забрала їх сина переїхавши до своїх батьків. ОСОБА_1 створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 із своїм сином, а тому він звертався із відповідними письмовими заявами до Золотоніської РДА щодо вирішення питання про можливість участі батька у вихованні їх спільної дитини. Однак, не дивлячись на звернення ОСОБА_2 до відповідних органів, ОСОБА_1 продовжує перешкоджати йому у здійсненні його прав на спілкування із сном та всіляко ухиляється від надання можливості із ним бачитись. За таких підстав, керуючись нормами чинного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, ОСОБА_4 був змушений звернутись до суду із даним позовом.
Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказувала, що після розірвання шлюбу сторони звернулись до органу опіки та піклування Золотоніської РДА, яка розпорядженням №278 від 23.10.2020р. «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 » визначила місце проживання дитини, визначила дні побачення ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином и ОСОБА_3 та попередила ОСОБА_5 про те, що вона не має права перешкоджати батьку у сплікуванні із своїм сином. Вказане рішення ОСОБА_2 сумлінно виконує, жодного факту порушення вказаного рішення ОСОБА_3 не наведено, а тому підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.
У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник, адвокат Брус С.М. свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували частково, вказуючи, що не заперечують проти спілкування ОСОБА_2 із своїм сином, однак заперечують щодо перебування дитини разом із своїм батьком у нічний час, оскільки дитина є малолітньою, вживає дитяче харчування та потребує материнської опіки, а тому не зможе зрозуміти її відсутність, що може призвести до травмування її психічного здоров`я.
Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник, адвокат Сизько Д.Б. зустрічний позов підтримали повністю та наполягали на його задоволенні, проти задоволення первісного позову заперечували частково,вказуючи, що належні докази необхідності утримання дружини матеріали справи не містять, шлюбні відносини були не тривалими та припинилися за ініціативою саме останньої, а тому вона не має права на відповідне утримання зі сторони ОСОБА_2 .. Крім того позовні вимоги в частині реєстрації дитини за місцем проживання матері заперечували, оскільки така реєстрація сина порушує права батька на належне спілкування із ним.
Представник третьої особи по справі, без самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримали позицію ОСОБА_1 та просили суд задовольнити позов останньої.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є матір`ю ОСОБА_2 ОСОБА_1 проживала разом з її сином, у них народилася дитина та після того як дитині виповнився один рік, вона зібрала речі, забрала сина та переїхала до своїх батьків. ОСОБА_2 скаржився їй, що ОСОБА_1 не дає можливості спілкуватися йому із своїм сином. Лише після звернення до суду із позовом ОСОБА_2 була надана можливість спілкуватись із сином. Коли ОСОБА_1 хворіла то дитина близько 3-х тижнів перебувала разом із батьком, який забезпечував їй належні умови проживання і виховання. Жодних зауважень від ОСОБА_1 їм не надходило.
Суд заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, зазначає про таке.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який 16.02.2019 року було зареєстровано виконкомом Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 .
У період даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що стверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 25.07.2019 року, виданим виконкомом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області.
За повідомленням обох сторін вони разом не проживають з липня 2020 року, а 22.01.2021 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до довідки секретаря Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 02.09.2020р. за №244 ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Дитина знаходиться на повному утриманні матері.
Згідно з даними довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 від 29.03.2021р. за №421, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 29 березня 2021 р.
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 08.04.2021р, яка адресована Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району, останній не надав згоду на реєстрацію місця проживання свого сина ОСОБА_3 за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається із заяв ОСОБА_2 від 28.07.2020 р., 07.09.2020 р., 07.10.2020 р. останній звертався із відповідними письмовими заявами на ім`я голови Золотоніської РДА, у яких просив провести роз`яснювальну роботу з його дружиною щодо прав та обов`язків батьків під час виховання спільних дітей, вирішити питання про можливість участі у вихованні спільної дитини з кожним з батьків та усунути перешкоди у спілкуванні із його сином.
Відповідно до акту про обстеження умов проживання від 09.10.2020р. комісією у складі спеціаліста сектору з питань опіки, піклування та усиновлення служи у справах дітей, та Т.в.о. директора РЦСССДМ проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає в домоволодінні своїх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі заяв ОСОБА_2 ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 .
Згідно з розпорядженням Золотоніської РДА від 23.10.2020 р. за №278 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 », останньому визначено місце проживання у сім`ї матері ОСОБА_1 , визначено дні побачення ОСОБА_2 із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , а саме: три дні на тиждень (з 08.00 до 19.00 год.) за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, попереджено ОСОБА_1 про те, що вона не має права перешкоджати громадянину ОСОБА_2 спілкуватися з сином ОСОБА_3 ..
Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 та днів побачень громадянину ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 від 17.08.2021р. за №491/01-01-40, що складений Золотоніською РДА, ОСОБА_9 перебуває у відпустці по догляду за дитиною та проживає із своїм сином в домогосподарстві разом зі своїми батьками в с. Плешкані Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до акту обстеження умов проживання, для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови, а ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Заслухавши батька дитини та матір хлопчика, представника Плешканівської сільської ради та вивчивши надані документи, комісією з питань захисту прав дитини, враховуючи її вік, її фізичний та психоемоційний стан, умови проживання, одноголосно визнано за доцільне залишити проживання малолітнього ОСОБА_3 у сім`ї його матері ОСОБА_1 , а також були визначені дні побачення ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 .

Надаючи правову оцінку доводам та запереченням сторін по справі та зазначеним вище доказам, суд враховує таке.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом встановлено, що дитина виховується ОСОБА_1 і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина
При цьому суд враховує, що в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував.
Відтак позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України (далі СК України) аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.
Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.
Аналогічну правову позицію, виклав в своїй постанові від 13.06.2018 у справі №750/9224/16-ц Верховний Суд, в якій суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частини 2 та 6 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною 4 ст. 54 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Отже, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що стверджується вказаними доказами та не заперечується учасниками по справі.
За цих підстав доводи ОСОБА_2 та його представника щодо не доведення ОСОБА_1 потреби у отриманні матеріальної допомоги та відсутності належних доказів про джерела її доходу судом до уваги не беруться.
Посилання ОСОБА_2 на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків не підтверджується жодними доказами та спростовується наведеними вище обставинами.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів того, що ОСОБА_2 не в змозі надавати передбачену статтею 84 СК України допомогу, останній суду не назвав та не надав.
Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, офіційно працює та має постійне джерело доходу, суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення малолітнім сином трьох років.
Також суд вважає посилання ОСОБА_2 та його представника на вимоги ст. 83 СК України щодо перебування сторін у шлюбі нетривалий час не виправданими, оскільки в даній справі така підстава не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на отримання від ОСОБА_2 утримання у разі проживання з нею дитини.
СК України, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 83 СК України не встановлює в якому випадку шлюбні відносини вважаються не тривалими. Отже, вказана обставина є оціночним поняттям і суд має виходячи з конкретних обставин справи визначити чи були шлюбні відносини нетривалими. При цьому судом береться до уваги не перебування у шлюбі за формальною ознакою, а перебування осіб саме в шлюбних відносинах.
Заперечуючи право ОСОБА_1 на отримання аліментів на її утримання, ОСОБА_2 посилається на те, що фактично шлюбні відносини тривали близько року, що на його думку зовсім не тривалим.
Проте суд зауважує, що із пояснень сторін вбачається, що сторони фактично перебували у шлюбних відносинах, при цьому матеріали справи не містять відомостей про те, з якого часу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу. Також у сторін народилася у вказаному шлюбі дитина, а сторони мали намір створити сім`ю, що не спростовується жодною із сторін.
Таким чином посилання ОСОБА_2 лише на час реєстрації шлюбу не може бути підставою для застосування норм п. 1 ч. 1 ст. 83 СК України.
Разом із тим визначаючи розмір аліментів на утримання дружини суд керується пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Так суд бере до уваги, що матеріали справи не містять достатньо доказів належного доходу ОСОБА_2 , який буде достатній для сплати аліментів як на утримання дитини, так і на утримання дружини-матері і при цьому його заробітку буде достатньо для забезпечення власної нормальної життєдіяльності та матеріального стану.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак належних доказів можливості виконання ОСОБА_2 усіх вимог ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку є, на думку суду, завищеними та враховуючи наявність інших аліментних зобов`язань у відповідача підлягають зменшенню.
Суд вважає, що аліменти на утримання позивача підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства та інтересам сторін по справі.
Відповідно до ст. 79 СК України та ст.. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Таким чином, керуючись норми ст.,ст. 79, 191 СК України, суд присуджує стягнення аліментів з дня подання позову до суду.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина.
Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.
Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч.,ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, що підтверджено вказаним вище висновком відповідної комісії з питань захисту прав дитини.
Крім того жодних доказів, що спростовують доводи ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 суду не надано.
За таких підстав, виходячи з інтересів дитини, враховуючи вік дитини, умови проживання дитини за місцем знаходження матері, які є належними, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про надання дозволу на реєстрацію малолітнього сина без дозволу батька.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 надав до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Гельмязіської сільської ради Золотоніського району заяву, згідно з якою не надав згоди на реєстрацію місця проживання свого сина ОСОБА_3 за місцем реєстрації його матері ОСОБА_1 ..
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Відповідно ч. 2 та ч. 3 ст.. 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який набрав чинності 01.12.2021р., батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.
Частиною 4 та 5 ст. 7 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.
При цьому, аналогічні норми містяться і в п. 5 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 (далі - Правил).
Пунктом 18 Правил передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію, позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини.
Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що невизначеність реєстрації місця проживання малолітнього за місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обгрунтованими і підлягають задоволенню.
Крім того, ОСОБА_2 не надав суду жодних належних доказів та достатніх обгрунтувань своєї відмови у наданні згоди на реєстрацію місця проживання сина, а його відмова зводитьс^і лише до небажання щоб його син був зареєстрований разом із матір`ю за місцем її' проживання.
Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, враховуючи, що дитина має бути зареєстрованою, має право на реєстрацію разом з матір`ю за місцем її проживання, а права дитини є пріоритетними, з урахуванням всіх обставин, в тому числі і висновки органу опіки та піклування щодо належних умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , досліджених судом, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.
ОСОБА_2 наполягає, що ОСОБА_1 створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у його участі у вихованні дитини, а тому звернувся до суду із даним позовом, який просив визначити йому час для проведення з малолітнім ОСОБА_3 , що є більшим ніж час, який був визначений розпорядженням Золотоніської РДА.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.
При вирішенні таких спорів судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
У судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 визнала та просила зустрічний позов задовольнити частково, а саме надати право на побачення із сином через вихідні, щоб вона також мала можливість проводити час із дитиною у вихідні чи святкові дні.
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Так, в судовому засіданні представник органу опіки та піклування Золотоніської РДА в судовому засіданні вказувала на необхідність виконання, зокрема відповідачкою з якою проживає дитина, розпорядження Золотоніської РДА №278 від 23.10.2020 р., однак погоджувалась із умкою ОСОБА_1 щодо визначення часу зустрічей ОСОБА_2 із малолітнім сином..
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.
У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останнього часу не спілкувалася з батьком, проте з огляду на перебування його весь час з матір`ю, що беззаперечно створює його психологічну прив`язаність до матері, суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та вважає за необхідне визначити наступний графік побачень позивача з сином, а саме:
- надати ОСОБА_2 можливості проводити час з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в межах місця проживання батька дитини, з можливістю його відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів, з 18 год, 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі почергово через тиждень, а також почергово (через свято) у святкові дні (державні свята та релігійні, які є офіційними вихідними), включаючи день народження ОСОБА_2 , та почергово, через день народження ОСОБА_3 , з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а у разі співпадіння вказаних вище вихідних і святкових днів з робочими днями ОСОБА_2 - здійснювати їх перенесення на найближчі вихідні дні ОСОБА_2 .
Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.
Крім того, така періодичність буде враховувати і потреби матері, яка також матиме можливість брати участь у вихованні сина, проводити з ним час у святкові та вихідні дні, планувати поїздки, час дозвілля, тощо.
Разом із тим, слід звернути увагу сторін на те, що з урахуванням вікових зм|н дитини, її розвитку та потреб, вони не позбавлені у майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі його у вихованні малолітнього сина, що буде відповідати, насамперед, його інтересам.
За таких обставин зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.,ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, ст.,ст. 79, 80, 84, 85, 180-183 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства» суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання дружини та малолітньої дитини задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову, тобто з 28 серпня 2020 року і до повноліття дитини.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку на утримання позивача до досягнення їх сином ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 , щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову, тобто з 28 серпня 2020 року.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 , у сім`ї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , провести реєстрацію малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за адресою проживання матері: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задовольнити частково.
Усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином шляхом надання йому можливості проводити час з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в межах місця проживання батька дитини, з можливістю його відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів, з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі почергово через тиждень, а також почергово (через свято) у святкові дні (державні свята та релігійні, які є офіційними вихідними), включаючи день народження ОСОБА_2 , та почергово, через день народження ОСОБА_3 , з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а у разі співпадіння вказаних вище вихідних і святкових днів з робочими днями ОСОБА_2 здійснювати їх перенесення на найближчі вихідні дні ОСОБА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 19 січня 2022 року.