Постанова

Іменем України

11 травня 2022 року

м. Київ

справа № 317/2155/21

провадження № 61-15398св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Касьяненко Ганна Олександрівна, на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року у складі колегії суддів:Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договорів дарування від 30 червня 2020 року, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна.

Заяву мотивував тим, що згідно з договорами дарування від 30 червня 2020 року він разом з дружиною ОСОБА_3 подарували їхній доньці ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Обдаровувана безвідповідально ставиться до отриманого нею у дарунок майна, не проживає та не має наміру у майбутному користуватися подарованим їй будинком, оскільки фактично мешкає у Республіці Чехія. Унаслідок недбайливого ставлення ОСОБА_2 до отриманого у дарунок майна неодноразово виникала загроза його втрати. Із бесіди з ОСОБА_1 йому стало відомо, що ОСОБА_2 має намір у найкоротші строки продати будинок та земельну ділянку. Оголошення про продаж спірного житлового будинку він знайшов на вебсайтах - dom.ria.ua та olx.ua.

Він не поділяє погляди ОСОБА_2 щодо розпорядженням подарованим їй майном, оскільки фактично проживає у житловому будинку, здійснює за ним догляд, виконує необхідні поточні роботи та сплачує вартість комунальних послуг. На його пропозицію скасувати договори дарування в нотаріальному порядку, ОСОБА_2 не погоджується, а тому існує реальна загроза відчуження спірного майна. Предметом позову, що буде поданий відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України, буде розірвання договорів дарування від 30 червня 2020 року.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанції

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів убачається, що 30 червня 2020 року ОСОБА_3 (заявлена як відповідач-2 за майбутнім позовом) подарувала ОСОБА_2 (заявлена як відповідач-1 за майбутнім позовом) нерухоме майно - земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .0 Заявник ОСОБА_1 не є стороною договорів дарування від 30 червня 2020 року, хоча й надавав дружині ОСОБА_3 нотаріальну згоду на їх укладення. Заявником не зазначено, яке саме його право порушено чи оспорюється сторонами договорів дарування, та які інтереси можуть бути захищені поданим у майбутньому позовом про розірвання договорів дарування, право на звернення з яким належить дарувальнику, і нормами ЦК України не передбачено таке право для інших осіб (Глава 55 ЦК України). За наведених обставин, суд дійшов висновку, що заявник не довів наявність підстав для забезпечення позову. Зауважив, що накладення арешту на нерухоме майно за встановлених обставин суттєво порушить права власника цього майна і буде становити непропорційне втручання суду у право власності ОСОБА_2 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договорів дарування від 30 червня 2020 року.

Накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку (площа 0.0722 га, кадастровий номер :08:001:2227), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії (пов`язані з переходом права власності) щодо житлового будинку та земельної ділянки (площа 0.0722 га, кадастровий номер :08:001:2227), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доданих до заяви доказів та наведеним заявником обгрунтуванням, зокрема достатньо не проаналізував намір заявника оспорювати зазначені договори та можливі ризики відчуження спірного майна до вирішення спору, що свідчить про наявність підстав для забезпечення позову до його подання. На підтвердження свого висновку суд зазначив, що ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Г. Ю., про визнання недійсними договорів дарування (справа № 317/2213/21) та зауважив, що накладання арешту на майно не порушує права ОСОБА_2 щодо володіння та користування спірним майном оскільки застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У вересні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Касьяненко Г. О., у якій заявники просили скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року та залишити в силі ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд не врахував, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими мав намір обґрунтовувати майбутній позов, а саме недбайливе ставлення ОСОБА_2 (доньки) до отриманого у дарунок майна та загрозу його втрати. Навіть якщо припустити, що з боку обдаровуваної мало місце недбайливе ставлення до майна, то у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не мотивував, яким чином накладення арешту на майно вплине на загрозу його фізичної втрати, оскільки арешт полягає у оголошенні заборони розпоряджатися майном та жодним чином не впливає на обов'язок утримання цього майна.

Апеляційний суд також належним чином не мотивував припущення про те, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення. Твердженнями про те, що на час звернення із заявою про забезпечення позову існує загроза відчуження спірного майна, ОСОБА_1 ввів апеляційний суд в оману, зокрема існує висока вірогідність того, що оголошення про продаж житлового будинку та ще двох об`єктів нерухомості, належних ОСОБА_2 , вчинено самим ОСОБА_1 . Наведене підтверджується відповіддю ТОВ «ІНТЕРНЕТ РЕКЛАМА РІА» на адвокатський запит від 20 липня 2021 року № 20/07/2021, долученого до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 23 червня 2021 року, згідно з якою оголошення про продаж спірної нерухомості були розміщені за заявою невідомої особи на ім`я ОСОБА_4 . Як вбачається зі змісту оголошень про продаж нерухомості, крім фото самих об`єктів, розміщено фото технічних паспортів, які знаходилися у ОСОБА_1 . Крім того, апеляційний суд залишив без задоволення клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи у зв`язку з браком часу для підготовки до судового засідання, що призвело до неможливості надати суду апеляційної інстанції додаткові докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не вчиняли дій спрямованих на продаж нерухомого майна, а оголошення про продаж такого були розміщені ОСОБА_1 .

Зауважили, що крім накладення арешту на спірне майно, апеляційний суд забезпечив позов шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії (пов`язані з переходом права власності) щодо житлового будинку та земельної ділянки, що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , хоча такий вид забезпечення позову за своїм правовими наслідками є тотожним забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки передбачає обмеження права власника на розпорядження таким. Застосування судом двох ідентичних видів забезпечення позову є необґрунтованим.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Касьяненко Г. О., підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд виходив з того, що між сторонами існує спір щодо зазначеного нерухомого майна; позивач у заяві про забезпечення позову зазначав про намір звернутися до суду з позовом про захист прав на нерухоме майно,та можливі ризики його відчуження до вирішення спору; на час розгляду справи апеляційним судом пред'явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербина Г. Ю., про визнання недійсними договорів дарування (справа № 317/2213/21); заходи забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб, а саме шляхом накладення арешту на спірний будинок та земельну ділянку та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії (пов'язані з переходом права власності) щодо зазначеного нерухомого майна є достатніми та співмірними з майбутнім позовом; заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому не призведуть до порушення прав ОСОБА_2 щодо володіння та користування спірним нерухомим майном.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд не мотивував у чому полягає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов'язаних з переходом права власності на спірне майно (відчуження), одночасно із вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту вказаного майна.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, Верховний Суд вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, а тому оскаржувана ухвала апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) є законною та обґрунтованою.

Натомість ухвала суду апеляційної інстанції в частині накладення арешту на спірне майно не відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції при вирішення питання про забезпечення позову неправильно застосував норми процесуального права в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для зміни у наведеній частині мотивувальної та резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року шляхом виключення висновків суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Оскаржувана постанова апеляційного суду у частині вирішених вимог про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності (відчуження) на спірне нерухоме майно, ухвалена з дотримання вимог процесуального закону, тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України у зазначеній частині відсутні підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Касьяненко Г. О.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Касьяненко Ганна Олександрівна, задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку (площа 0.0722 га, кадастровий номер :08:001:2227), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко