ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

адвоката Губського Анатолія Валерійовича,

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою на предмет зняття арешту з майна, накладеного постановою Державної виконавчої служби у АНД районі м. Дніпропетровська від 27 березня 2006 року в рамках виконавчого провадження №996702, з підстав фактичного набуття нею права на спадкову частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності її матері ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 1268 ЦК України, однак вжитий у 2006 році арешт майна позбавляє її можливості оформити свої спадкові права на частину зазначеної квартири, враховуючи, що виконавче провадження №996702 знищено та не знаходиться на виконанні /а.с.1-3/.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі/а.с.20/.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 через свого представника адвоката Губського Анатолія Валерійовича подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не було враховано відсутність порушення вимог закону державною виконавчою службою при вжитті забезпечення виконання виконавчого листа шляхом накладення арешту на майна боржника, тобто її матері, які не враховано те, що позивач звертається з цим позовом на захист свого права власності, успадкувавши його від покійної матері, а висновки суду про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства не відповідають дійсності, оскільки такий спір не є публічно-правовим, а є негаторним позовом /а.с.22-24/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року скасуванню з наступних підстав.

Так, колегія суддів вважає, що предметом позову у цій справі можуть визнаватися вимоги про захист законних інтересів за юридичною позицією Конституційного Суду України про їх тлумачення в рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 у справі №1-10/2004 про охоронюваний законом інтерес, з огляду на що об`єкт такого цивільного інтересу за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 складатиме відсутність пов`язаних з наслідками арешту майна обмежень речових прав позивача, як спадкоємця боржника завершеного виконавчого провадження, та встановленої для неї заборони розпорядження такими правами.

Заборона відчуження та арешт віднесені до самостійних видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, які згідно пункту 4 частини першої статті 4Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають державній реєстрації, так само як арешт рухомого майна віднесений до видів публічних обтяжень відповідно до ст.ст. 4, 37 Закону України № 1255-IV від 18.11.2003 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Під обтяженням пункт 5 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визнає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені, серед іншого, актами уповноважених на це органів державної влади чи їх посадових осіб, що для нерухомого майна складає зміст публічного обтяження. При цьому, за визначенням ст.ст. 3, 38 ч. 2 Закону № 1255-IV відповідно до публічного обтяження у встановлених законом випадках пов`язані з обтяженням права і обов`язки виникають у боржника і в уповноваженого органу (особи), як обтяжувача, та в особи, на користь якої встановлено публічне обтяження, зокрема, стягувача, який користується правом обтяжувача за приватним забезпечувальним обтяженням на нерухоме майно боржника згідно статті 23 цього Закону одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно встановленому пріоритету.

Тому предмет спору у цій справі складатиме за викладеними Верховним Судом висновками у постанові Великої Палати № 12-67гс19 від 26.06.2019 публічне обтяження майна боржника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею усіх прав та обов`язків якої є позивач, у виді арешту, законно встановленого державним виконавцем.

Суд першої інстанції не вжив усіх процесуальних заходів у сприянні позивачеві добути докази на підтвердження з`ясування особи стягувача, на користь якої вживався цей арешт, та яка повинна відповідати за таким позовом разом з заявленим у позові відповідачем.

В свою чергу, не тягло за собою зняття накладеного на майно боржника арешту завершення виконавчого провадження у формі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке могло б бути звернуте стягнення (тобто, коли рішення суду залишається фактично не виконаним), в силу прямого застереження в редакціях Закону України «Про виконавче провадження», а за усталеною судовою практикою повернення виконавчого документа стягувачу за висновками Верховного Суду, викладеними 08.09.2021 у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-3588св21, характеру правовідносин стягувача і боржника не змінює (справа №369/3757/20).

Водночас, знищення за закінченням терміну зберігання матеріалів виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_2 з оголошенням заборони на його відчуження, непрямо вказує на вірогідне завершення такого виконавчого провадження за постановою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання за відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а будь-які відомості про повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання в межах строків давності відсутні.

Оскільки виконання судового рішення у цивільних справах визнається завершальною стадією їх судового розгляду з проведенням виконавчих дій під судовим контролем за виконавчим провадженням, що полягає у наданні судом дозволів на певні заходи примусового виконання та в можливості розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця, то виконавче провадження належить до складових єдиної форми юрисдикційного захисту учасника цивільних відносин, а рішення, дії або бездіяльність уповноважених виконавців мають таку ж саму правову природу як і виконавчий напис нотаріуса, тобто без власної юридичної заінтересованості до боржника.

В такому разі, юридичний засіб оскарження боржником незаконності рішень, дій або бездіяльності державного чи приватного виконавця, органів державної виконавчої служби з підстав допущених порушень вимог виконавчого провадження під час виконання рішення суду, що передбачений у спеціальному порядку судового контролю за правилами розділу VII ЦПК України, у судовій практиці за висновками Верховного Суду, викладеними 23.12.2020 у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-4357св19, виключає можливість зняття арешту з майна судом у спосіб згідно пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України за позовом такого боржника або осіб, які вважають себе власниками такого майна, у виконавчому провадженні на предмет скасування постанови про арешт відповідно до ст.ст. 21, 393 цього Кодексу в якості захисту від накладених в межах виконавчого провадження необґрунтованих чи непропорційних обтяжень (справа № 554/7908/17). До того ж, захист цивільного інтересу за ст.ст. 21, 393 ЦК України передбачає встановлення незаконності постанови про арешт з порушенням нею речових прав на момент її винесення, а не внаслідок втрати такою постановою актуальності з часом, коли в арешті відпала потреба.

Звідси, в умовах закінчення строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа, який в такому разі не підлягає виконанню, коли підстава для забезпечення державою примусового виконання відпала, зобов`язання боржника ОСОБА_2 , спадкоємицею якої є позивач, набуло характеру натурального, з огляду на що захист цивільного інтересу позивача в усуненні обмежень майнових прав боржника, спрямований проти забезпечення стягувачу державним примусом можливості одержати задоволення вимоги з натурального зобов`язання, через що і відповідати за пред`явленим у цій справі позовом повинен саме стягувач.

Зняття арешту з майна відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» допускається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні згідно статті 19 ЦПК України, вирішуючи спір про право цивільне з приводу належності обтяженого арештом майна за позовом про визнання права власності третьої особи, яка вважає, що їй, а не боржникові, належить це майно, інакше порушення порядку накладення арешту за висновками Верховного Суду, викладеними 28.10.2020 у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду№ 61-12505св20, тягне в судовій практиці подання боржником за ч.ч. 3-4 ст. 59 цього Закону скарги вищестоящему за підпорядкуванням начальнику чи до суду в порядку судового контролю (справа № 204/2494/20), оскільки в останньому випадку належність майна боржнику безсумнівна і ніхто не оспорює його право за рахунок вартості цього майна покрити присуджені стягувачу борги, внаслідок чого позов був би безпредметним.

Проте, за рішенням суду може бути знятий арешт згідно частині п`ятій статті 59 зазначеного Закону також у всіх інших випадках захисту права власності за неґаторним позовом, що не пов`язані, таким чином, ані з підставами для судового контролю чи адміністративного оскарження, ані зі спором про належність майна третіх осіб з боржником і стягувачем, з приводу чого Верховний Суд окремо своїх висновків не викладав. Тобто, визначення підстав для закриття позовного провадження або для розгляду справи по суті з ухваленням рішення Об`єднана палата Касаційного цивільного суду поставила в залежність від остаточної втрати стягувачем процесуальної можливості примусового виконання рішення суду на свою користь, як це має місце у цій справі, а також від покладених в основу підстав позову фактів, непов`язаних з порушенням порядку застосування у виконавчому провадженні арешту майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не є стороною виконавчого провадження, накладений в рамках якого арешт майна вона оскаржує, та підстави для звернення позивача до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська не тільки із даним цивільним позовом про зняття арешту з майна (звільнення майна з-під арешту), а й зі скаргою в порядку Розділом VII ЦПК України відсутні, оскільки саме таким негаторним позовом, пред`явленим, зокрема, до стягувача у виконавчому провадженні, позивач, як спадкоємиця померлої ОСОБА_2 - її матері, яка є боржником у знищеному (закінченому) виконавчому провадженні, може ефективно захистити свої спадкові майнові права (майновий інтерес), що буде відповідати способам, визначеним ч.2 ст. 16 ЦК України.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкриття провадження у зазначеній справі.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Анатолія Валерійовича задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров