ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3418/22 Справа № 176/583/21 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період з 07 вересня 2001 по 14 липня 2020 року він працював на Інгульській шахті, яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи у відповідача, він займав різні посади.

Враховуючи тривалі трудові правовідносини позивача з відповідачем в шкідливих умовах праці, це зрештою негативно вплинуло на стан здоров`я та призвело до незворотних несприятливих наслідків для позивача у вигляді встановлення йому хронічного професійного захворювання.

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 29 жовтня 2020 року, затвердженого начальником управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії(пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН другого ступеня; облітеруючий ендартеріїт нижніх кінцівок. ХАН другої стадії; неросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). П.15 даного акту передбачає, що раніше у позивача не було хронічних та супутніх захворювань. П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», в умовах охолоджуючого мікроклімату та обводнювальних виробок, пилу та недосконалість технологічного обладнання, механізмів, що призводять до перевищення ГДК при виконанні посадових обов`язків. Згідно п. 18 зазначеного акту призинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксин кристалічний (SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70% ІІІ клас небезпеки 2,7 мг/м.куб. при нормі 2.0 мг/м.куб., рівень виробничого шуму до 107дБа при нормі 80 дБА, температура повітря робочої зони +10,9 +15,6 С при нормі +17, +26С, +1,8 при нормі +15 +21, рівень вологості 96% при нормі <60-95%. Згідно довідки МСЕК від 11 листопада 2020 року серії 12ААА №085879 (копія додоється) позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% у зв`язку з професійним захворюванням зазначено про потребу амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі та стаціонарного лікування. Згідно довідки МСЕК від 11 листопада 2020 року серії 12 ААБ №568853 позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, в несприятливих умовах. Зі змісту виписки №10 із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що позивач має діагноз: ХОЗЛ І, легкий рецидивуючий перебіг, група В, фаза загострення. Пневмофіброз. Емфізема легень. ЛН І ст.. Остеоартроз ліктьових та колінних суглобів 1-2 ст. ПФС 1-2 ст. Хронічний двобічний кохлеоневрит. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів хребта ІІ ст. Вертеброгенна двобічна цервікокранібрахіалгія та лівобічна радикулопатія S1. Виражений больовий синдром з м`язові-тонічними проявами. ПБХ І-ІІ ст.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, втрачено фінансову стабільність для нього самого та для його сім`ї, оскільки відновити стан здоров`я до задовільного неможливо.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Розмір моральної шкоди відповідач визначив у 360 000,00 грн. на рівні 60 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року позов адвоката Мотуз О.В. поданого в інтересах ОСОБА_1 до ДП Cхідний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди заподіяною ушкодженням здоров`я, задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди зі 120 000 грн. до 360 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, частково є незаконним та необґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - змінити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній дійсно в період з 07 вересня 2001 по 14 липня 2020 року працював на Інгульській шахті, яка є структурним підрозділом ДП «СхідГЗК». За весь час роботи у відповідача, він займав різні посади, зокрема гірноробочим по третьому розряду, починаючи з 01 січня 2002 року позивача переведено на тому ж підприємстві на посаду електрогазозварювальника ручної зварки РОУ по четвертому розряду, починаючи з 25 листопада 2002 року позивача переведено на тому ж підприємстві на посаду електрослюсаря чергового по ремонту обладнання РОУ по п`ятому розряду. Починаючи з 13 січня 2005 року позивач переведений на посаду електрогазозварювальника, починаючи з 20 лютого 2007 року позивача переведено електромеханіком підземної дільниці з повним робочим днем на підземних роботах. Починаючи з 01 березня 2018 року позивач переведений електромеханіком підземної дільниці змішаних робіт з повним робочим днем на підземних умовах в особливо шкідливих умовах праці. З 24 квітня 2019 року позивач переведений електромеханіком підземної дільниці гірничопрохідницьких, бурових та очисних робіт з повним робочим днем на підземних роботах в особливо шкідливих умовах праці. 14.07.2020 року позивач звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст. 40 КЗпП України, наказ №200-ос (а.с.7-9)

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 29 жовтня 2020 року, затвердженого начальником управління Держпраці у Кіровоградській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії(пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, ЛН другого ступеня; облітеруючий ендартеріїт нижніх кінцівок. ХАН другої стадії; неросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). П.15 даного акту передбачає, що раніше у позивача не було хронічних та супутніх захворювань. П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий стаж роботи на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК», в умовах охолоджуючого мікроклімату та обводнювальних виробок, пилу та недосконалість технологічного обладнання, механізмів, що призводять до перевищення ГДК при виконанні посадових обов`язків. Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксин кристалічний (SiO2) при вмісті в пилу від 10 до 70% ІІІ клас небезпеки 2,7 мг/м.куб. при нормі 2.0 мг/м.куб., рівень виробничого шуму до 107дБа при нормі 80 дБА, температура повітря робочої зони +10,9 +15,6 С при нормі +17, +26С, +1,8 при нормі +15 +21, рівень вологості 96% при нормі <60-95%. (а.с.10-11)

Згідно довідки МСЕК від 11 листопада 2020 року серії 12ААА №085879 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% у зв`язку з професійним захворюванням зазначено про потребу амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі та стаціонарного лікування. (а.с.12)

Згідно довідки МСЕК від 11 листопада 2021 року серії 12 ААБ №568853 позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, в несприятливих умовах. (а.с.13)

Зі змісту виписки №10 із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що позивач має діагноз: ХОЗЛ І, легкий рецидивуючий перебіг, група В, фаза загострення. Пневмофіброз. Емфізема легень. ЛН І ст. Остеоартроз ліктьових та колінних суглобів 1-2 ст. ПФС 1-2 ст. Хронічний двобічний кохлеоневрит. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів хребта ІІ ст. Вертеброгенна двобічна цервікокранібрахіалгія та лівобічна радикулопатія S1. Виражений больовий синдром з м`язові-тонічними проявами. ПБХ І-ІІ ст. (а.с.14-16).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Також суд виходив із засад розумності та справедливості та вважав необхідним визначити розмір компенсації моральної шкоди в сумі 120 000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи встановлено, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, він позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивача.

Між тим, вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до висновку, що її необхідно стягувати без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо не утримання податків із суми відшкодування моральної шкоди позивачу, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 татті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 500 грн., а сума стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 120 000 грн. буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500х4=26000 грн.), суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню без урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнавав та зазнає внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 60%, обставин, які стали причиною встановлення втрати працездатності, а також їх наслідків, із урахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотнім, дійшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

На підставі наведеного колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є необґрунтованим, заниженим та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково, а рішення суду змінити, зазначивши, що сума моральної шкоди підлягає стягненню з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2022 року змінити, зазначивши, що сума моральної шкоди підлягає стягненню з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко