ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9578/17 Номер провадження 22-ц/814/13/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Дряниця Ю.В.,

секретар Міщенко Я.О.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Заєць С.І., представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Литвиненко А.В., відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі їх представника адвоката Заєць Сергія Івановича

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 квітня 2021 року, постановлене суддею Нестеренко Н.Г. (повний текст складено 16 квітня 2021 року)

по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання удаваними договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

14.12.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання удаваними: договорів від 30.10.2013 купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0618, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; договору від 13.12.2013 купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0496, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в частині покупців та визнати їх, позивачів, покупцями вказаних об`єктів нерухомості, визнавши за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки.

В обґрунтування підстав позову зазначали, що 30.10.2013 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , укладено договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Договором купівлі-продажу житлового будинку передбачено розстрочку оплати суми у розмірі 574 000,00 грн., а саме до 01.07.2014 сплатити 284 950,00 грн. та до 01.11.2014 - 284 950,00 грн., у момент укладення договору сплачено продавцю 4 100,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.11.2013 позивач ОСОБА_1 продав належну йому квартиру за адресою АДРЕСА_3 за 46 500,00 дол. США, із яких 3 500,00 дол. США ним були переведені на депозитний рахунок продавця ОСОБА_6 за довіреністю, виданою ним же на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того, з метою виконання умов договору від 30.10.2013, позивач ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 06.10.2014 передала у власність ОСОБА_6 належну їй квартиру АДРЕСА_4 , таким чином повністю розрахувавшись за вказаний будинок. Викладене підтверджує факт викупу будинку за їх, позивачів, кошти.

Реєстрація права власності на відповідачів відбулася по причині того, що ОСОБА_3 , їх, позивачів зять, повідомив їх дочку ОСОБА_4 про намір розірвати шлюб з нею, якщо покупцями будуть зазначені позивачі.

13.12.2013 за договором купівлі-продажу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 покупцем формально вказано ОСОБА_3 , тоді як ця ділянка придбана нею, ОСОБА_2 , за свої кошти в розмірі 6 000,00 тис. доларів США.

Вважають, що, оскільки нерухоме майно та земельні ділянки придбані за їх, позивачів, кошти, тому саме вони є покупцями, а відповідачі лише відігравали роль покупців, отримавши їх кошти для розрахунку. Вказують, що договори укладалися саме таким чином, щоб приховати його дійсну правову природу, тому на підставі ст.235 ЦК України просили визнати удаваними в частині покупців вказані договори купівлі продажу: від 30.10.2012 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 00844 га, кадастровий номер :02:002:0618 за цією ж адресою; від 13.12.2013 земельної ділянки площею 0,0603 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0496. Визнати їх, позивачів, покупцями вказаного нерухомого майна, визнавши за ними право власності на вказані об`єкти.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.04.2021 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання удаваними договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, договорів купівлі-продажу земельних ділянок, визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачі не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що саме вони домовлялися про істотні умови договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, а відповідачі лише видавали себе покупцями, та відсутність доказів придбання спірного майна за їх, позивачів, кошти. Оскільки не доведена удаваність оспорюваних договорів, відсутні підстави і для задоволення похідних вимог про визнання за позивачами права власності на спірне майно.

Позивачі не погодилися з таким рішенням районного суду та їх представник адвокат Заєць С.І. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилаючись на обставини придбання за рахунок коштів позивачів спірного майна, аналогічно викладених у позові, та норму ст.235 ЦК України, доводить, що спірний будинок і земельні ділянки фактично було придбано за кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та для себе, оскільки обов`язки покупців виконувалися саме ними, вони домовлялися про істотні умови договорів, за власні кошти оплатили вартість придбаного за договором майна, після укладення договорів купівлі-продажу прийняли житловий будинок, вселилися в нього та користуються ним по сьогоднішній день, а відповідачі формально зазначені покупцями, тому наявні підстави для задоволення позову.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.ст.263-265, 89 ЦПК України, оскільки не містить оцінки обставин та доказів, наданих позивачами на підтвердження позовних вимог; не надано оцінку поясненням продавця земельної ділянки ОСОБА_7 та ріелтера ОСОБА_8

23.11.2021 представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокатом Литвиненко А.В. подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає безпідставними твердження позивачів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, а їх доводи щодо придбання спірного майна за власний кошт не підтверджені належними доказами, є суперечливими та спрямовані на спотворення фактичних обставин. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

У суді апеляційної інстанції позивачі та їх адвокат підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові, доводячи, що спірний будинок і земельні ділянки придбані саме за їх кошти, виручені від продажу належних їм квартир та за рахунок власних збережень.

Адвокат Литвиненко А.В., яка діє в інтересах відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заперечила проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що продав ОСОБА_3 земельну ділянку за 6 000,00 дол. США, які йому передала до оформлення договору ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що довіреністю від 19.10.2013, посвідченою нотаріусом нотаріального округу м.Салехард Ямало-Ненецького автономного округу, РФ, за №4-2442, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уповноважили ОСОБА_2 купити за ціну і на умовах на власний розсуд земельну ділянку і житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також оформити і зареєструвати право їх, довірителів, спільної власності на вказані об`єкти нерухомості, для чого надали відповідні повноваження, у тому числі, оплатити покупку./а.с.31 т.3/.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладеного 30.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. по р.№7116, продавець ОСОБА_6 продав, а покупці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені яких на підставі вказаної довіреності діяла ОСОБА_2 , - купили в рівних частках (по 1/2) житловий будинок із господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.2-3,31 т.2/.

Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що продаж вчиняється за 574 000,00 грн., з яких 4 100,00 грн. покупці сплачують продавцю під час укладання договору; 284 950,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити в строк до 01.07.2014, а решту суми, а саме 284 950,00 грн., покупці зобов`язуються сплатити в строк до 01.11.2014. При цьому, сторони домовилися, що факт повного розрахунку за цим договором буде підтверджуватися заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Відповідно до п.9 цього договору за домовленістю сторін право власності на об`єкт нерухомості виникає у покупців після нотаріального посвідчення цього договору, повного розрахунку за об`єкт нерухомості у відповідності до умов договору та державної реєстрації права власності покупців відповідно до закону.

Також 30.10.2013 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. по р.№7119, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили в рівних частках (по 1/2) земельну ділянку площею 0,0844 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0618. Від імені покупців діяла за тією ж довіреністю ОСОБА_2 /а.с.45-46 т.3/

Згідно п.8 договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж вчинюється за 820 000,00 грн., з яких 8 200,00 грн. покупці сплачують продавцю під час укладання цього договору, 405 900,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити продавцю в строк до 01.07.2014, а решту суми, а саме 405 900,00 грн. покупці зобов`язуються сплатити продавцю до 01.11.2014. При цьому сторони домовилися, що факт повного розрахунку за цим договором буде підтверджуватися заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Заявою ОСОБА_6 , справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Медяник О.В. по р.№3259 від 06.10.2014, підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили повний розрахунок за житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами та земельну ділянку площею 0,0844 га, кадастровий номер :02:002:0618, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до умов договорів купівлі-продажу від 30 жовтня 2013 року. Загальна сума коштів, отриманих ним за цими договорами складає 1 394 000,00 грн. Будь-яких матеріальних претензій, які б спростовувалися розрахунків за вищевказане нерухоме майно, він до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не має./а.с.138 т.1/

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. по р.№4929, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 0,0603 га, розташовану про АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0496. Пунктом 2 договору визначено, що продаж зазначеного об`єкту нерухомості вчинено за 21 700,00 грн./а.с.4-5 т.1/

19.10.2013, тобто до укладання оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідачем ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_6 перераховано кошти у розмірі 1 500 000,00 рос.руб. та 110 000,00 рос.руб. згідно прибуткових касових ордерів від 19.10.2013 за №750, №1587./а.с.197, 199 т.1/

Позивачі, доводячи удаваність оспорюваних ними договорів у частині покупців та вимагаючи визнання за ними права власності на спірні об`єкти нерухомості, посилалися на придбання цих об`єктів за власні кошти, в тому числі, виручені від продажу належних їм квартир. Зокрема, згідно договору купівлі-продажу від 12.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. по р.№7274, ОСОБА_1 продав ОСОБА_9 належну йому квартиру АДРЕСА_5 за 381 718,50 грн., що еквівалентно 46 500,00 доларам США./а.с.10-11 т.1/

За договором купівлі-продажу від 06.10.2014 ОСОБА_2 продала ОСОБА_6 належну їй квартиру АДРЕСА_4 , однак вказаний договір позивачами не був долучений до матеріалів справи у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності удаваності оспорюваних договорів, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, що саме позивачі домовлялися про істотні умови оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, та спірне майно придбано за їх, позивачів, кошти, а відповідачі лише видавали себе покупцями. Оскільки удаваність договорів не доведена, відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони ґрунтуються на повному та всебічному з`ясуванні фактичних обставин справи, правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм матеріального і процесуального права на власну користь.

Згідно ч.ч.1,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За нормою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 655, ч.1 ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Отже, позивачі, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, мають довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками справи докази й надавши правову оцінку усім їх доводам та запереченням, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі не довели своїх позовних вимог та усупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надали належних та допустимих доказів того, що оспорювані ними правочини купівлі-продажу нерухомого майна є удаваними в частині покупця.

Зокрема, позивачі не надали доказів щодо сплати ними особисто власних коштів продавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , тоді як відповідачі довели, що саме вони виступали покупцями у зазначених договорах, сплатили вартість придбаного майна власними коштами, а позивач ОСОБА_2 при укладенні цих договорів виконувала надані їй відповідачами повноваження згідно нотаріально посвідченої довіреності.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності оскаржуваного рішення вимогам ст.ст.263-265, 89 ЦПК України апеляційний суд відхиляє як неспроможні, оскільки рішення районного суду містить належне обґрунтування підстав відмови в позові, мотивовану детальну оцінку кожного аргументу, наведеного сторонами, наданих ним доказів. При цьому суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позивачів щодо власних витрат на придбання спірного майна фактично для себе та визнав їх недоведеними, спростованими відповідачами належними і допустимими доказами.

Зокрема, відповідно до пасажирської митної декларації ОСОБА_3 ввіз на територію України 18.05.2013 кошти у розмірі 27 000,00 дол. США та 346 000,00 рос. рублів, які залишив зберігатися у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно письмових пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що саме з цих коштів у грудні 2013 року ним особисто було придбано земельну ділянку у ОСОБА_5 , а потім купувалися будівельні матеріали, дерева та кущі, система поливу тощо./а.с. 211-213 т.2/

Згідно копії договору кредитування від 28.10.2013 за №180117963/13ПБ Акціонерний Західно-Сибірський комерційний банк «Запсибкомбанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 1 500 000,00 рос. рублів на споживчі потреби./а.с.139-142 т.1/ Цього ж дня останній перерахував на рахунок ОСОБА_6 кошти у розмірі 1 500 000,00 рос. рублів згідно прибуткового касового ордеру №641 від 28.10.2013./а.с. 195 т.1/

Крім того, районним судом встановлено, що 23.10.2013 ОСОБА_2 , яка діяла від імені продавця ОСОБА_3 по довіреності, посвідченій 07.06.2013 приватним нотаріусом Ганночкою О.В. за р.№1244, продала покупцю ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_6 , яка належала продавцю ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого Ганночкою О.В., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу 15.10.2004./а.с.50-51 т.2/

Вказані кошти передані продавцю ОСОБА_6 до укладення спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.10.2013.

Крім того, 16.07.2014 ОСОБА_3 перерахував на рахунок ОСОБА_6 347 000,00 рос. рублів згідно прибуткового касового ордеру №15238 від 16.07.2014, а 26.09.2014 - 774 000,00 рос. рублів згідно прибуткового касового ордеру №22841 від 26.09.2014./а.с.202, 204 т.1/

При виконанні судового доручення про надання правової допомоги Салехардським міським судом Ямало-Ненецького автономного округу було вручено копію позовної заяви ОСОБА_4 . У поданих запереченнях на позовну заяву відповідачі позов не визнали та вказали, що ОСОБА_3 особисто вирішував питання щодо придбання будинку та земельної ділянки із ОСОБА_6 на території РФ, і ними було погоджено остаточну вартість будинку та земельної ділянки у розмірі 1 394 000,00 грн., що еквівалентно 5 297 200,00 рос. рублів, та на виконання досягнутої домовленості ОСОБА_3 особисто ОСОБА_6 виплатив 4 233 000,00 рос.рублів. Також позивач ОСОБА_2 після продажі належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_6 перерахувала ОСОБА_6 35 000,00 дол. США./а.с.122-137 т.1/

При цьому, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність доказів того, що позивач ОСОБА_1 спрямував на депозитний рахунок ОСОБА_6 35 000,00 дол.США, отриманих від продажу власної квартири. Право поповнювати депозитний рахунок останнього, відкритий у Дунаєвецькому відділенні Хмельницького ОД АТ «Райффайзен банк «Аваль», були надані ОСОБА_2 згідно довіреності від 04.07.2013./а.с. 8 т.1/

У суді першої інстанції позивачі не надали доказів продажу ОСОБА_6 належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 , а копія цього договору була оглянута колегією суддів у судовому засіданні в апеляційній інстанції та не прийнята як доказ, оскільки цей договір не доводить спрямування виручених від продажу квартири коштів у розмірі близько 280 000,00 грн. ОСОБА_6 в рахунок виконання умов оспорюваних договорів.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що п.18 оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 30.10.2013, п.10 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2013 та п.5.5. договору купівлі-продажу земельної ділянки віл 13.12.2013 зазначено про те, що продавець та покупець підтвердили, що ці договори не носять характеру мнимого чи удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм було роз`яснино нотаріусом.

Викладене узгоджується з висловленим Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 у справі №607/9787/19 правовим висновком, що нотаріальне посвідчення правочину (стаття 209 ЦК України) є додатковою гарантією дійсності договору. Відповідно до глави VI «Установлення волевиявлення та дійсних намірів особи при вчиненні нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України віл 22.02.2012 №296/5, нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Доводи позивачів щодо їх проживання у спірному будинку, користування ним, здійснення утримання спірного майна та благоустрою як фактичними власниками не заслуговують на увагу та правомірно відхилені районним судом, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки згідно наданих копій квитанцій та чеків такі події відбувались після придбання спірного майна, не стосуються удаваності правочинів в частині покупців і не відносяться до предмета доказування в даній справі, а вселення та проживання позивачів у спірному будинку відбулося за згоди його власників, що не суперечить закону та не створює для позивачів підстав для визнання за ними права власності на спірне майно.

Посилання позивачки ОСОБА_2 щодо розрахунку власними коштами у розмірі 6 000,00 дол. США перед продавцем земельної ділянки ОСОБА_5 спростовуються поясненнями останнього, який, підтвердивши одержання вказаної суми коштів від позивачки, не був обізнаний щодо походження та належності цих коштів. Зміна його показань в суді апеляційної інстанції щодо підтвердження написання ним розписки щодо одержання цих коштів також не впливає на висновок суду про недоведеність таких витрат за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки (не врахування показів свідків) не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до їх переоцінки, тоді як суд першої інстанції дав належну оцінку показанням допитаних в судовому засіданні свідків, які кожний окремо повідомили суду про те, що є сусідами позивачів та про обставини купівлі житлового будинку та земельних ділянок знають зі слів самої ОСОБА_2 , свідками розрахунків за договорами не були. Районний суд також дав відповідну оцінку поясненням відповідача ОСОБА_5 у суді першої інстанції. Крім того, колегія суддів враховує, що в суді апеляційної інстанції він також не заявляв про його обізнаність походження переданих йому ОСОБА_2 коштів за земельну ділянку, продану ним ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення районного суду.

Тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін.

При вирішенні питання щодо відшкодування відповідачу ОСОБА_3 судових витрат, понесених на пра вову допомогу, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Апеляційним судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що представництво інтересів ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції забезпечено адвокатом Литвиненко А.В., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги./а.с.249 т.4/; В інтерсах ОСОБА_3 адвокатом Литвиненко А.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлено до стягнення з позивачів на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу адвоката під час апеляційного розгляду справи в розмірі 33 000,00 грн./а.с.244-248 т.4/

Згідно дублікату квитанції №Р24АС8601 від 09.07.2021 ОСОБА_3 перераховано ОСОБА_11 10 000,00 грн.; 16.11.2021 3 000,00 грн. згідно квитанції Р24АС6491./а.с.251, 252 т.4/

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та норми процесуального права, якими вони врегульовані, колегія суддів визнає наявними підстави для відшкодування правничих витрат понесених ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції. Проте заявлений до стягнення розмір таких витрат не відповідає критеріям розумності та співмірності до предмету спору.

Апеляційний суд керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 2 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

по с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі їх представника адвоката Заєць Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 2 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.01.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

Ю.В. Дряниця