Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(ЗАОЧНЕ)

24 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

прокурора Пітюренка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області; до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернення земельної ділянки водного фонду,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області, звернувся до суду з позовною заявою до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; у якій просить суд:

- усунути перешкоди державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ () та територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради () у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 15.04.2011 № 8-15, в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, та віднесення її до категорії земель, не наданих у власність або користування, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- усунути перешкоди державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ () та територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради () у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з одночасним припиненням речового права на неї;

- усунути перешкоди державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташованою в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у її поверненні державі в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ () та територіальної громади с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради ();

- стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 6 810,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 23-10 від 11 липня 2008 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту відводу у власність земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель, не наданих у користування та приватну власність.

На підставі вказаного рішення сільської ради, ТОВ «Геоземпроект» розроблено ОСОБА_2 землевпорядну документацію, згідно описової частини якої земельна ділянка відводиться у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що обліковуються як землі, не надані у власність або користування.

У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» № 8-15 від 15 квітня 2011 року, затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 1000 кв.м, а пунктом 3 вказаного рішення спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель: «землі, не надані у власність або користування».

На посвідчення відповідного права власності ОСОБА_2 на передану йому земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 686703 від 26 травня 2011 року.

Прокурор вважає, що дане рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», у частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116, а також зміни її цільового призначення, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки не відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зокрема: в частині неможливості перебування земель, зайнятих прибережними захисними смугами, у приватній власності; порушення порядку встановлення цільового призначення земельних ділянок; відведення землі для містобудівних потреб без наявності розроблених та затверджених детального плану території або іншої містобудівної документації; відсутності погодження проектів із землеустрою центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; відведення ділянки за рахунок захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби; відведення ділянки в межах охоронної зони повітряних ліній електропередач ЛЕП ПЛ-110 кВ Поляна-Сокирно-1.

Зокрема, прокурор наголошує на тому, що спірним рішенням Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», усупереч вимогам ст.ст. 58-61, 84 ЗК України та ст.ст. 4, 88 ВК України, у власність ОСОБА_2 фактично передано прибережну смугу Кременчуцького водосховища, оскільки згідно проведених ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» геодезичних обмірів, спірна земельна ділянка повністю входить до нормативно визначеної законодавством 100-метрової зони прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища.

Прокурор вважає, що передача даної земельної ділянки для потреб будівництва створює реальну загрозу її раціонально-цільовому використанню та охороні саме як земель водного фонду (прибережна захисна смуга Кременчуцького водосховища).

Також прокурор вказує, що виділення спірної земельної ділянки відбулося із порушенням встановленої законодавством процедури, у тому числі, шляхом протиправної зміни її цільового призначення та передачі у власність.

Крім того, прокурор зазначає, що містобудівною документацією, яка б надавала можливість відведення спірної земельної ділянки, є план зонування або детальний план території, які затверджуються відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011, тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів.

Таким чином, прокурор стверджує, що спірну земельну ділянку для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 містобудівної документації.

Саме тому, на його погляд, у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про його погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.

За вказаних обставин, на думку прокурора, при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, Свидівоцькою сільською радою порушено вимоги ст. 186 Земельного кодексу України щодо необхідності погодження проекту відведення відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА.

Окремо прокурор наголошує на тому, що спірним рішенням сесії Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», усупереч вимогам ст.ст. 58, 59 ЗК України, у власність ОСОБА_2 фактично передано частину гідротехнічної споруди Будище-Свидівської захисної дамби.

Крім того, прокурор зазначає, при ухваленні спірного рішення Черкаським управлінням захисних масивів Дніпровських водосховищ (на момент відведення Черкаське регіональне управління водних ресурсів), як титульним володільцем спірної земельної ділянки, не надавалось погодження на відведення її у власність, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 123 ЗК України.

Також прокурор вказує, що в межах земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116 знаходяться повітряні лінії електропередач ЛЕП ПЛ-110 кВ Поляна-Сокирно-1.

З урахуванням наведеного, прокурор стверджує, що рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 (як первинному власнику) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116, а також зміни її цільового призначення, прийняте всупереч ст.ст. 20, 58-61, 84, ч. 9 ст. 118, ст. 186 ЗК України, ст.ст. 4, 88-89 ВК України, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 21, 152, 155 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню.

Між тим, на підставі договору купівлі-продажу № 9817 від 15 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., до ОСОБА_1 перейшло речове право на спірну земельну ділянку.

На підтвердження відповідного речового права ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, на підставі рішення державного реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в особі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А., № 37089222 від 15 вересня 2017 року, за ОСОБА_1 зареєстровано речове право № 22344672 від 15 вересня 2017 року.

З урахуванням наведених вище обставин, добросовісність набуття ОСОБА_1 речових прав на спірну земельну ділянку ставиться прокурором під обґрунтований сумнів, а тому, на його переконання, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на незаконно придбану спірну земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, із одночасним припиненням речового права на неї.

Крім того, прокурор зауважує, що земельна ділянка водного фонду за кадастровим номером :04:005:0116, загальною площею 0,1000 га, до цього часу перебуває у приватній власності ОСОБА_1 з порушенням норм земельного та водного законодавства, тому права Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та територіальної громади с. Свидівок, в особі Будищенської сільської ради, як невід`ємної складової частини держави вцілому, на реалізацію усіх правомочностей щодо цієї земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути ділянку, площею 0,1000 га, на їх користь.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 11 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 грудня 2021 року, запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також встановлено третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання пояснень третьої особи /т. 1 а.с. 150-154/.

26 листопада 2021 року, у межах строку, встановленого судом, від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли письмові пояснення, разом з доказами направлення їхніх копій іншим учасникам справи, які представник третьої особи просить врахувати при ухваленні рішення у справі.

У даній заяві по суті справи зазначено, що відповідно до наказу Головного управління «Про здійснення заходу державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» № 251-ДК від 04 червня 2021 року, проведено документальну перевірку дотримання вимог земельного законодавства Свидівоцькою сільською радою при наданні земельних ділянок у приватну власність громадянам, які розташовані в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, у тому числі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0116. За результатами вказаної перевірки встановлено, що Свидівоцькою сільською радою порушено вимоги ст. 61 ЗК України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення), так як передано у приватну власність громадянам земельні ділянки для містобудівних потреб житлового будівництва, які містять у своєму складі землі водного фонду прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища. Крім того, представником третьої особи констатовано, що з передачею у приватну власність земель громадянам на підставі рішення Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року, передано у користування частину гідротехнічної споруди Будище-Свидівської захисної дамби, що суперечить статтям 58, 59 ЗК України та порушує право власності держави на захисну гідроспоруду. З урахуванням наведеного, на думку представника третьої особи, рішенням № 8-15 від 15 квітня 2011 року Свидівоцька сільська рада порушила встановлений законодавством порядок набуття і реалізації права на землю, так як нею не дотримано вимоги ст.ст. 20, 58, 59, 60, 61, 123 ЗК України та норми ч. 2 ст. 19 Конституції України /т. 1 а.с. 165-166/.

Вказані письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

17 грудня 2021 року, 02 лютого 2022 року та 14 березня 2022 року у зв`язку з неявкою учасників справи проведення підготовчого розгляду справи було відкладено.

Чергове підготовче судове засідання призначено на 13 квітня 2022 року.

13 квітня 2022 року заступником керівника Черкаської окружної прокуратури подано до суду письмові пояснення, до яких долучено копію постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 707/1924/20, яку прокурор просить врахувати під час розгляду даної справи /т. 1 а.с. 215-218/.

Зазначені пояснення та доданий до них документ долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 24 травня 2022 року /т. 1 а.с. 244-246/.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Доповнень не мав.

Представники позивачів: Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області та Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, відповідач Петренко В.І., представник відповідача Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, а також представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та Державної екологічної інспекції Центрального округу, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не зверталися.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідачі не скористалися.

Від Державної екологічної інспекції Центрального округу письмових пояснень по суті справи не надходило.

Згідно з частиною 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача Свидівоцької сільської ради, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися в судове засідання без поважних причин та не подали відзив, а прокурор не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши вступне слово прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить із таких міркувань.

Судом установлено, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 23-10 від 11 липня 2008 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 », надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку проекту відводу у власність земельної ділянки площею 0,1000 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , за рахунок земель, не наданих у користування та приватну власність /т. 1 а.с. 33/.

На підставі вказаного рішення сільської ради, ТОВ «Геоземпроект» у 2009 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 39-67/.

Відповідно до пояснювальної записки до даного проекту землеустрою земельна ділянка відводиться у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що обліковуються як землі, не надані у власність або користування, в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 41/.

01 лютого 2010 року служба охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і вважала за можливе надати гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, у межах населеного пункту АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 52/.

Згідно висновку по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність № 38/01-04 від 02 лютого 2010 року, управління Держкомзему у Черкаському районі Черкаської області погодило проект землеустрою, розроблений ТОВ «Геоземпроект», та передачу земельної ділянки у власність, при умові обмеження прав на земельну ділянку щодо реконструкції без погодження з органами архітектури у встановленому законом порядку /т. 1 а.с. 49/.

З висновку управління містобудування та архітектури Черкаської обласної державної адміністрації по проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд № 47/01-11 від 23 березня 2010 року вбачається, що дане управління погодило відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 , площею 1000 кв.м, по АДРЕСА_1 . При цьому, управлінням накладено обмеження: використовувати земельну ділянку дозволяється тільки за цільовим призначенням. У разі не виконання умов висновок втрачає чинність /т. 1 а.с. 48/.

Відповідно до висновку відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації по проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд № 38 від 26 березня 2010 року, даним відділом погоджено відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 , площею 1000 кв.м, по АДРЕСА_1 . Разом з тим, відділ наклав обмеження: використовувати земельну ділянку дозволяється тільки за цільовим призначенням. У разі не виконання умов висновок втрачає чинність /т. 1 а.с. 47/.

З висновку № 714 від 29 квітня 2010 року встановлено, що Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, у межах населеного пункту АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 50-51/.

У подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» затверджено проект землеустрою та надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , а пунктом 3 вказаного рішення спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель: «землі, не надані у власність або користування» /т. 1 а.с. 34/.

26 травня 2011 року ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року видано державний акт серії ЯЛ № 686703 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га /т. 1 а.с. 77-78/.

У 2015 році інженером-землевпорядником ОСОБА_4 на підставі заяви гр. ОСОБА_2 була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 71, 69-89/.

Згідно з листом Державного агентства водних ресурсів України від 18 травня 2021 року № 411/13, земельна ділянка за кадастровим номером :04:005:0116 знаходиться на Будище-Свидівській захисній дамбі в межах ПК 2 - ПК 4. Ширина верхового укосу від гребня дамби в сторону Кременчуцького водосховища становить 116 м, ширина ПЗС повинна бути не менше 100 метрів від урізу нормального підпірного рівня (НПР) 81,00 мБС. Передача у приватну власність вказаної земельної ділянки порушує вимоги Земельного та Водного кодексів України щодо надання у постійне користування земель водного фонду. Дозвіл на відведення у власність (користування) земельної ділянки та погодження Управлінням не надався та є неможливим. Заходів реагування на виявлені порушення Черкаським УЗМДВ вчинено не було у зв`язку з відсутністю повноважень. З урахуванням наведеного, Державне агентство водних ресурсів України просить Черкаську окружну прокуратуру захистити порушені права держави у судовому порядку /т. 1 а.с. 90/.

Відповідно до листа ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 10-28-0.5-1177/2-21 від 24 травня 2021 року, а також доданої до нього план-схеми розміщення земельних ділянок, згідно проведених ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» геодезичних обмірів, спірна земельна ділянка повністю входить до нормативно визначеної законодавством 100-метрової зони прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища /т. 1 а.с. 95, 96/.

01 червня 2021 року Департамент будівництва Черкаської ОДА листом № 814/01.01-12 повідомив Черкаську окружну прокуратуру про те, що містобудівна документація, яка стосується спірної земельної ділянки, не відповідає вимогам законодавства в частині порядку її розроблення, погодження та затвердження. Містобудівною документацією, що надає можливість оформлення документів на отримання земельних ділянок, є розробка плану зонування або детального плану території, яка затверджена відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 № 290. Тобто проект детального плану повинен бути розглянутий на засіданні архітектурно-містобудівної ради (ст. 20 Закону) та пройти процедуру громадського обговорення щодо врахування громадських інтересів (ст. 21 Закону) /т. 1 а.с. 100-102/.

09 червня 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом № 10-23-0.4-676/90-21 довело до відому Черкаської окружної прокуратури, що за результатами перевірки виділення земельних ділянок громадянам, у тому числі спірної, встановлено допущення порушення вимог чинного земельного законодавства, про що складено відповідний акт за № 251-ДК/290/АП/09/01/-21 від 04 червня 2021 року /т. 1 а.с. 105, 106-112/.

З листа Державної екологічної інспекції Центрального округу № 03.1-18/354 від 05 липня 2021 року вбачається, що інспекцією при розгляді матеріалів, наданих Черкаською окружною прокуратурою, установлено, що рішенням Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, за рахунок прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища річки Дніпро. Враховуючи обмежене фінансування по сплаті судового збору, інспекція направила дану інформацію Черкаській окружній прокуратурі для вжиття заходів представницького характеру та скасування спірного рішення сільської ради /т. 1 а.с. 113-115/.

Між тим, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 9817 від 15 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., до ОСОБА_1 перейшло речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 35-36/.

На підставі рішення державного реєстратора Реєстру речових прав на нерухоме майно в особі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. № 37089222 від 15 вересня 2017 року, за ОСОБА_1 зареєстровано відповідне речове право № 22344672 /т. 1 а.с. 37-38/.

З листа Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 1852/22.1-04-03 від 02 червня 2021 року та копії актового запису про смерть № 46 від 03 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років /т. 1 а.с. 97, 98-99/.

16 червня 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом № 10-23-0.42-705/90-21 проінформувало Черкаську окружну прокурату про те, що управлінням не планується вжиття заходів позовного характеру для скасування спірного рішення Свидівоцької сільської ради /т. 1 а.с. 103-104/.

15 вересня 2021 року Будищенська сільська рада скерувала до Черкаської окружної прокуратури лист за № 02-17/3423, у якому зазначила, що не буде вживати заходи реагування, у тому числі представницького характеру, в частині визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15 квітня 2011 року, а також у частині повернення переданих земельних ділянок /т. 1 а.с. 122/.

29 вересня 2021 року Черкаська окружна прокуратура скерувала на адресу Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та Свидівоцької сільської ради листи, у яких повідомила про те, що має намір звернутися з даним позовом до суду /а.с. 130-131, 132-133, 134-135/.

Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як убачається з положень частини другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За змістом частин 1, 2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 3 Водного кодексу України закріплено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

За змістом статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Згідно з частиною першою статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до пункту «а» частини першої та частини другої статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ), викладеного у додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ № 1051 від 17 жовтня 2012 року, підгрупа угіддя «штучні водосховища» включає штучні водойми місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудовані для створення запасу води та регулювання її стоку, та належить до групи «води», яка включає частину національної території, покриту поверхневими водами (природні і штучні водойми), що входять до складу природних ланок кругообігу води, яка обмежена лінією узбережжя. Підгрупа «піски» включає ділянки землі, які вкриті великими масами сипучої гірської породи, що складається з крупинок твердих мінералів, переважно кварцу (включаючи пляжі) та належить до групи «землі без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом», яка включає незабудовані землі, поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц дійшла висновку про те, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

За положеннями частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Відповідно до частини другої статті 60 ЗК України, частини другої статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

За змістом статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, який був чинним на час передачі у власність спірної земельної ділянки, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації.

Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання, оскільки прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18).

Відтак, суд констатує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:005:0116 відноситься до земель водного фонду, так як повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища річки Дніпро, що відповідає вимогам ст. 4 ВК України.

Законодавством України чітко встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Так, частиною 4 статті 59 Земельного кодексу України визначено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

За змістом частини 2 статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Частинами 1, 3 статті 63 ЗК України, в редакції на час прийняття оспорюваного рішення сільської ради, передбачалося, що для забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування, зокрема, гідротехнічних споруд, на берегах річок виділяються земельні ділянки смуг відведення з особливим режимом використання. Земельні ділянки в межах смуг відведення надаються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва переправ тощо.

Пунктом «ґ» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України закріплено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-16цс14, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що, приймаючи оскаржуване рішення щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області діяла з порушенням вимог Земельного та Водного кодексів України, та не у відповідності із суспільними та публічними інтересами.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (пункт «а» статті 21 ЗК України).

Таким чином, за змістом частин 1, 2 статті 3, статті 4 Водного кодексу України, пункту "а" частини 1 статті 58, частини 4 статті 59, статті 60, частини 1 статті 84 Земельного кодексу України, у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема, зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Згідно з частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

За таких обставин, необхідним було погодження на відведення спірної ділянки відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської РДА, що, в свою чергу, пов`язано із відповідністю самого проекту відведення вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У даному випадку проект землеустрою на відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 вказане погодження не проходив.

Питання визначення належного виду містобудівної документації, що мав бути основою для прийняття рішення щодо відведення спірної ділянки для дачного будівництва, врегульовує Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 19 якого встановлює, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток його частини. Відповідно до частини 3 статті 24 цього Закону у разі відсутності детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Враховуючи зазначені норми, надання земельних ділянок у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва в межах населеного пункту має передбачатись детальним планом території (повинен узгоджуватись зі схемою планування території (частини території) району.

Водночас, із відповіді Департаменту будівництва Черкаської ОДА № 814/01.01-12 від 01 червня 2021 року вбачається, що містобудівна документація, яка стосується спірної земельної ділянки, не відповідає вимогам законодавства в частині порядку її розроблення, погодження та затвердження /т. 1 а.с. 100-102/.

Отже, спірну земельну ділянку для потреб індивідуального дачного будівництва відведено на підставі розробленої, погодженої та затвердженої не у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011 року містобудівної документації.

Відтак, суд констатує, що у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у порушення вимог ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України, відсутній належний, наданий у відповідності до вимог містобудівного законодавства, висновок про її погодження або відмову в погодженні відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області було здійснено зміну цільового призначення оспорюваної земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства, що в наслідку призвело до того, що землі водного фонду було передано у приватну власність.

Крім того, слід зазначити, що з доданої до листа ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 10-28-0.5-1177/2-21 від 24 травня 2021 року план-схеми розміщення земельних ділянок вбачається, що згідно проведених ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» геодезичних обмірів, спірна земельна ділянка за кадастровим номером :04:005:0116 перебуває в охоронній зоні повітряних ліній електропередач ЛЕП ПЛ-110 кВ Поляна-Сокирно-1 /т. 1 а.с. 96/.

Відповідно до пункту 8 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 209 від 04.03.1997 (далі за текстом Правила), забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, зокрема будувати житлові, громадські та дачні будинки.

Пунктом 5 вказаних Правил встановлено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань для повітряних ліній напругою 110 кВ 20 метрів.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва без встановлення обмежень на її використання в частині можливості будівництва споруд у межах охоронної зони повітряної лінії електропередач порушує пряму заборону на використання таких земель з метою забудови.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною першою статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з частиною першою статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення статті 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України, якими визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц, відповідно до якої землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Аналогічні за змістом висновки Верховного Суду наведені у постановах: від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

З вищезазначеного вбачається, що Свидівоцькою сільською радою при прийнятті рішення № 8-15 від 15 квітня 2011 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», порушено порядок надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки не дотримано вимог чинного на той час законодавства.

Суд вважає доведеним, що спірна земельна ділянка, яка передана ОСОБА_2 за оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради, належить до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61,63,84 ЗК України та статті 88, 89 ВК України).

Отже, рішення Свидівоцької сільської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» № 8-15 від 15 квітня 2011 року, в частині затвердження проекту землеустрою та надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116, площею 1000 кв.м, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, та віднесення її до категорії земель, не наданих у власність або користування, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, а тому його необхідно визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19.

Відтак, позовна вимога щодо скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, з одночасним припиненням речового права на неї, також підлягає до задоволення.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

За таких обставин, суд вважає, що вимога усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення ОСОБА_1 є законною та підлягає до задоволення і не потребує окремого скасування правочину, за яким ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку.

Водночас, слід зауважити, що упрактиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited»"проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Суд констатує, що у даній справі позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку та зобов`язання останнього її повернути територіальній громаді відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 391 ЦК України у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування низки вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають критеріям доступності, чіткості, передбачуваності.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року). Крім того, Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

У пункті 105 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Таким чином, суд вважає, що заволодіння приватною особою земельною ділянкою водного фонду всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цієї особи мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Суд констатує, що повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за збереженням земель водного фонду, їх раціональним використанням, забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб та відповідає загальним інтересам інших громадян і всього суспільства на безпечне довкілля, а також спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки належністю її до земель водного фонду.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У цьому контексті слід зауважити, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідач у справі ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і, за необхідності, отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки у власність, міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель водного фонду (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

При цьому, суд враховує, що у рішеннях у справах "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, "Кривенький проти України" (заява № 43768/07) від 16 лютого 2017 року, пов`язаних із земельними правовідносинами, Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про те, що справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року (провадження № 14-76цс18) наголосила, що висновки Європейського суду з прав людини потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

Питання про компенсацію у випадку позбавлення його права власності на спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_1 не порушував, у судові засідання не з`являвся, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, що характеризує певним чином його ставлення до результату розгляду спору та свідчить про те, що витребування у нього земельної ділянки не становитиме індивідуальний надмірний тягар.

До того ж, згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання.

Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідача ОСОБА_1 , окрім як скасування незаконного рішення органу державної влади та скасування державної реєстрації права приватної власності, не передбачено законом.

За таких обставин, суд вважає, що загальний інтерес у контролі за раціональним використанням земель водного фонду для гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні права на земельну ділянку.

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Що стосується посилання прокурора, як на підставу позову, на те, що спірна земельна ділянка є частиною захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби, слід зазначити, що, на думку суду, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, з огляду на наступне.

Як на доказ того, що спірна земельна ділянка є частиною захисної гідроспоруди Будище-Свидівської захисної дамби і в даному випадку порушено право Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, прокурор посилається на лист Державного агентства водних ресурсів України від 18 травня 2021 року № 411/13, відповідно до якого земельна ділянка за кадастровим номером :04:005:0116 знаходиться на Будище-Свидівській захисній дамбі в межах ПК 2 - ПК 4 /т. 1 а.с. 90/; а також на записку по відводу земель під будівництво Будище-Свидівської дамби /т. 1 а.с. 91-94/.

Дані докази суд оцінює критично та вважає їх такими, що не доводять обставини, на які посилається прокурор, з огляду на наступне.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 21 від 16 січня 2014 року «Про затвердження Положення про організацію та порядок здійснення технічного нагляду за гідротехнічними спорудами воднотранспортного комплексу» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин та є чинним і на даний час) в Україні діє база даних гідротехнічних споруд, яка формується і ведеться регістром. ГТС вноситься до бази даних гідротехнічних споруд після проведення регістром первісного огляду на підставі заявки експлуатуючої організації та акту огляду гідротехнічної споруди.

Для внесення ГТС до бази даних гідротехнічних споруд або зміни інформації, що вже міститься у базі, фізична або юридична особа, яка володіє ГТС на праві власності або користується такою спорудою на інших законних підставах, подає до Регістру такі документи: копію установчих документів (для юридичної особи); копії документів, що підтверджують право власності експлуатуючої організації або право користування ГТС, яка заявляється до огляду; довідку або копію наказу заявника про взяття ГТС на баланс або на позабалансовий рахунок (із зазначенням інвентарного номера ГТС).

Разом з тим, жодних доказів того, що Будище-Свидівська дамба взагалі є гідротехнічною спорудою, суду не надано.

Посилання на те, що у 1955 році була виділена земельна ділянка під її будівництво не свідчить про те, що дана споруда була побудована, перебуває у власності чи користуванні експлуатуючої організації, знаходиться на балансі експлуатуючої організації і внесена до реєстру гідротехнічних споруд.

За таких обставин, суд вважає, що вимога щодо усунення перешкод державі в користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою в особі саме Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ задоволенню не підлягає.

Щодо повноважень прокурора на звернення з даним позовом, суд зазначає, що прокурор, встановивши той факт, що відчуження земельної ділянки відбулося Свидівоцькою сільською радою з порушенням вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, а орган, який мав би контролювати вказані порушення, фактично самоусунувся, має право звертатися до суду з цим позовом.

Детальну оцінку даному питанню надано в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі /т. 1 а.с. 150-154/.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

Інші аргументи та доводи прокурора специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом, у сумі 6 810 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовзаступника керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ, Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області; до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державна екологічна інспекція Центрального округу; про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації права приватної власності та усунення перешкод, шляхом зобов`язання повернення земельної ділянки водного фонду, задовольнити частково.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради № 8-15 від 15.04.2011 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», в частині затвердження проекту землеустрою, надання у приватну власність ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) земельної ділянки за кадастровим номером :04:005:0116, площею 1000 кв.м., розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, та віднесення її до категорії земель, не наданих у власність або користування, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з одночасним припиненням речового права на неї.

Усунути перешкоди територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою за кадастровим номером :04:005:0116, площею 0,1000 га, розташованою в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у її поверненні територіальній громаді с. Свидівок в особі Будищенської сільської ради.

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути із Свидівоцької сільської ради та ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури (код за ) на р/р UA0003751, код класифікації видатків бюджету 2800, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок, по 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень 00 копійок з кожного.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Сторони:

Позивач 1: Черкаська окружна прокуратура, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 60, м. Черкаси.

Позивач 2: Черкаське управління захисних масивів дніпровських водосховищ, місцезнаходження: вул. Надпільна, 332, м. Черкаси, .

Позивач 3: Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. 30 років Перемоги, 42, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область; .

Відповідач 1: Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 177, с. Свидівок, Черкаський район, Черкаська область; .

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів 1: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, місцезнаходження: вул. Смілянська, 131, м. Черкаси; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів 2: Державна екологічна інспекція Центрального округу, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, .

Повне рішення складено та підписано: 24 травня 2022 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко