Справа № 524/2858/21
Провадження №2/524/158/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , - представника відповідача - Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» - Лобова М.О., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» про відшкодування моральної шкоди, завданої ускладненням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» (далі КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька») про відшкодування моральної шкоди, завданої ускладненням здоров`я, -

В обґрунтування позову зазначала, що з 29.10.2020 року по 16.11.2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відповідача - КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де їй був встановлений діагноз: гранульома правої ступні, вальгусна деформація правої ступні, проведено оперативне втручання з приводу висічення гранульоми правої ступні. Далі по закінченню лікування була виписана у задовільному стані.

Вважає, що лікуючим хірургом КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» їй було проведено некваліфіковане оперативне лікування з висічення гранульоми правої ступні, вона не отримала послуг належної якості, оскільки була змушена згодом звернутися за медичною допомогою до приватної клініки.

12 січня 2021 року у ТОВ «Європейська медицина» їй був встановлений клінічний діагноз: вірусна бородавка правої ступні та проведено оперативне втручання щодо її видалення. За консультативним висновком спеціаліста від 26 січня 2021 року рана після видалення бородавки загоїлась первинним натягом.

За фактом неналежного надання медичної допомоги у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» позивач звернулася 26 січня 2021 року із заявою до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, а листом від 27 січня 2021 року за № 999/110/107102-41 останній вказав на відсутність ознак кримінального правопорушення.

Позивач вказала, що 03 лютого 2021 року у ТОВ «Європейська медицина» їй було встановлено клінічний діагноз: артрозо-артрит між фалангових суглобів правої ступні. 10 лютого 2021 року вона була госпіталізована до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з приводу захворювання правої.

Вважає, що внаслідок некваліфікованого оперативного лікування з висічення гранульоми правої ступні, здійсненої лікарем-хірургом КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» їй було завдано фізичний біль і страждання, спричинена моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 10 000 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Ухвалою судді від 05 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 27-28).

15 квітня 2021 року до суду від представника позивача Грущенка С.Г., на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, надійшла заява (а.с. 31-32).

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, визначено сторін по справі, залучено третіх осіб, призначено підготовче судове засідання ( а.с. 38).

08 червня 2021 року до суду від третьої особи ТОВ «Європейська медицина» надійшли письмові пояснення у справі (а.с. 72). Вказали, що встановлення причинного зв`язку між діагностованою бородавкою правої ступні та операцією ОСОБА_1 , проведеною у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» (відповідача) не вбачається можливим.

09 червня 2021 року до суду від представника КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» - Лобова М.О. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 79-82).

Вказував, що 11 серпня 2020 року позивач звернулася до лікарні зі скаргами на біль у правій стопі, наявності утворення на поверхні стопи, кульгавість встановлено попередній діагноз: інфікована мозоля правої стопи, вальгусна деформація правої стопи. Мозоль було видалено методом лазерної коагуляції, призначено лікування та обстеження.

З 30.08.2020 року по 04.09.2020 року відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні у відповідача. Діагноз: тривалонезагоююча рана правої стопи. Стан після видалення мозоля правої стопи.

30 серпня 2020 року позивачу було проведено оперативне втручання: висічення нориці ступні некректомія. За результатами огляду 04 вересня 2020 року рана на підошві правої стопи загоїлась вторинним натяжінням, виписана під нагляд лікаря-хірурга за місцем проживання.

З 29.10.2020 року по 16.11.2020 року позивач повторно перебувала на стаціонарному лікуванні в КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», діагноз: гранульома правої стопи, вальгусна деформація правої стопи. 29 жовтня було проведено оперативне втручання: висічення гранульоми правої стопи, призначено медикаментозне лікування. При виписці 16 листопада 2020 року рана загоїлась вторинним натяжінням, виписана у задовільному стані.

Звернув увагу, що доказів вини лікаря ОСОБА_3 позивачем не було надано, до відповідальності лікар не притягувалася, і, що з матеріалів справи не вбачається яким саме чином діагноз, встановлений лікарем ТОВ «Європейська медицина» 12 січня 2021 року пов`язаний із оперативним втручанням, здійсненим лікарем ОСОБА_3 , а також, що представник позивача, долучаючи до матеріалів справи лист ТОВ «Європейська медицина» від 26 березня 2021 року сам підтверджує факт відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діагностованою бородавкою правої ступні та операцією, поведеною у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька».

Вказали також на те, що 29 жовтня 2020 року лікарем ОСОБА_3 було направлено біологічний матеріал позивача на пат гістологічне дослідження до ПП «Медівайс», де за результатами дослідження надано висновок «Змозоленість», що виключає наявність вірусів та заражень у позивача у період госпіталізації до відповідача.

Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

15 червня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-91). Звернув увагу на пропущення відповідачем строку на подання відзиву на позов. Просив не враховувати поданий поза строком відзив на позов.

01 липня 2021 року до суду від КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» надійшло письмове заперечення на позов (а.с. 111-113). Звернули увагу, що відповідачем не було пропущено строк на подачу відзиву на позов, який був встановлений судом на його подачу до 10 червня 2021 року, тоді як представником відповідача відзив був направлений 09 червня 2021 року. Просили відмовити у задоволенні позову.

20 серпня 2021 року та 04 жовтня 2021 року до суду надійшли від представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було подано додаткові письмові докази (а.с. 129-142, 154-162).

01 листопада 2021 року до суду від представника КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» - Лобова М.О. були надані письмові докази (а.с. 164-208).

У судовому засіданні 21 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 та у наступних судових засіданнях представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заявлений позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні відмовився від здійснення заявлення клопотання щодо призначення і проведення судової медичної експертизи з метою перевірки обставин лікування позивача у відповідача, наявності причинного зв`язку наслідків лікування із заподіянням шкоди, необхідності проведення повторного чи додаткового лікування в інших лікувальних закладах.

Представник відповідача КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» - Лобов М.О. проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи Департаменту здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не прибув. Просили справу розглядати без участі їх представника, заперечували проти позовних вимог. Письмових заперечень із обґрунтуванням таких заперечень до суду не подавали.

Представник третьої особи ТОВ «Європейська медицина» у судове засідання не прибув з невідомих причин. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника не повідомили. Надали письмові пояснення по справі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Із виписки із медичної картки амбулаторного хворого, надану ПП «Медіасервіс» (а.с. 162), вбачається, що 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в амбулаторно-поліклінічний заклад зі скаргами на біль в правій стопі упродовж тривалого часу, наявність утворення на підошвенній поверхні правої стопи та була проконсультована лікарем-хірургом ОСОБА_3 . При огляді лікарем був встановлений діагноз: вальгусна деформація обох стоп. Інфікований мозоль правої стопи. В асептичних умовах виконана лазерна коагуляція мозоля під місцевим знеболенням. Рекомендовано нагляд хірурга за місцем проживання. Консультація травматолога.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4773/2776 (а.с. 169), з 30.08.2020 року по 04.09.2020 року ОСОБА_1 перебувала та стаціонарному лікуванні у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» із діагнозом тривалонезагоююча рана правої ступні, стан після амбулаторного видалення мозоля правої ступні 17.08.2020 року. Показано лікування: хірургічна обробка ран стопи, ревізія. Виписана під нагляд та лікування у сімейного лікаря.

Згідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 0483, надану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Градизької селищної ради амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Пронозівка, за підписом лікаря Чорнухи Ю.В. (а.с. 159), 02 жовтня 2020 року - на дому, ОСОБА_1 було встановлено діагноз: абсцес правої стопи, надано невідкладну допомогу, направлено на консультацію до лікаря-хірурга.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6146/4150 (а.с. 177), з 29.10.2020 року по 16.11.2020 року ОСОБА_1 перебувала та стаціонарному лікуванні у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька».

При первинному огляді хірургом, пацієнт (позивач) скаржилася на наявність новоутворення на підошві правої ступні, біль у стопі, кульгавість. З анамнезу захворювання вбачається, що ОСОБА_1 хворіє протягом 3-х місяців після того як їй амбулаторно був видалений мозоль на праві ступні, рана тримало не загоювалася, хвора лікувалася у гнійно-септичному відділені з 30.08.2020 року по 04.09.2020 року, рана загоїлась вторинним натяжінням, але біль та кульгавість не зникли. Госпіталізована до хірургічного відділення з погіршенням стану. При госпіталізації був встановлений діагноз: гранульома правої ступні та показано оперативне лікування в ургентному порядку (а.с. 173).

Як постає із медичної картки стаціонарного хворого № 6146/4150 (а.с. 165), в день госпіталізації - 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до відповідача, лікарем-хірургом ОСОБА_3 була проведена операція по висіченню гранульоми ступні. Проведено відповідне лікування. Повний діагноз: гранульома правої ступні. Вальгусна деформація правої ступні.

Цього ж дня, тобто 29 жовтня 2020 року висічений під час операції матеріал було направлено на патологогістологічне дослідження, за висновком якого встановлено діагноз змозоленість (а.с. 178).

Виписана позивач була з відділення хірургії відповідача 16 листопада 2020 року у задовільному стані під нагляд та лікування сімейного лікаря за місцем проживання. Рана загоїлась вторинним натяжінням. Рекомендовано прийом препарату.

Як постає із медичної документації (а.с. 176), було встановлено порушення ОСОБА_1 під час перебування на лікування порушення правил внутрішнього розпорядку закладу охорони (тютюнопаління, нецензурна лайка, самовільне залишення відділення тощо).

Згідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого № 0483, надану КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Градизької селищної ради амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Пронозівка, за підписом лікаря, ОСОБА_5 (а.с. 159), під час огляду ОСОБА_1 лікарем на дому було встановлено наступні діагнози. 05.01.2021 року мозоль право стопи. Надано рекомендації. 06.01.2021 року мозоль правої стопи, фурункул правої стопи. Надано рекомендації, проведені ін`єкції, надано направлення до лікаря-хірурга. 08.01.2021 року мозоль правої стопи, фурункул правої стопи. Надано рекомендації, проведено ін`єкції. 11.01.2021 року мозоль правої стопи, фурункул правої стопи. Направлено до хірурга.

У матеріалах справи наявні письмові пояснення ТОВ «Європейська медицина», з яких суд вбачає, що 12 січня 2021 року до лікувального центру звернулася ОСОБА_1 за консультацією лікаря-хірурга. Провівши консультацію та огляд, лікар-хірург Пашаєв ДА. встановив діагноз: вірусна бородавка на правій ступні. Оскільки ОСОБА_1 наполягала на проведенні оперативного лікування, а саме видаленні бородавки, остання була прооперована. Надані рекомендації (а.с. 72, 73). 26 січня 2021 року були зняті шви, рана загоїлась первинним натяжінням (а.с.74).

26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області із заявою про кримінальне правопорушення (а.с. 12), в якій просила повести перевірку по факту неналежного виконання службових обов`язків, на її думку, лікарем-хірургом відповідача ОСОБА_3 під час проведення їй операції на нозі 29.10.2020 року.

Листом від 27 січня 2021 року за № 999/115/107101-21, Кременчуцьке РУП ГУ НП в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 , що її заява не містить ознак кримінального правопорушення, а тому відомості не були внесені до ЄРДР (а.с. 13).

Позивач та її представник не подавали скарги у порядку визначеного ст. 303 КПК України щодо бездіяльності органу досудового розслідування по факту невнесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою позивача до ЄРДР.

Згодом, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1344 (а.с. 142), з 29.06.2021 року по 02.07.2021 року ОСОБА_1 перебувала та стаціонарному лікуванні у КНМП «Кременчуцька центральна районна лікаря», де їй 29.06.2021 року було поведено хірургічну операцію з видалення доброякісного новоутворення шкіри із гістологічним дослідженням. Основний діагноз: мозолі та омозолілості. Повторно, в цьому медичному закладі позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.08.2021 року по 10.08.2021 року (а.с.136). Проведено хірургічну операцію 09.08.2021 року з розкриття та дренування абсцесу. Основний діагноз: флегмона пальців кісті та стопи.

Як постає із матеріалів справи та пояснень позивача та представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , позивач вважає, що лікарем-хірургом відповідача ОСОБА_3 їй (позивачеві) було проведено некваліфіковане оперативне лікування з висічення гранульоми правої ступні 29 жовтня 2020 року, що призвело до необхідності згодом проведення іншої операції з видалення вірусної бородавки правої ступні та подальшого неодноразового лікування у лікувальних закладах.

Тобто, на думку позивача та її представника, наявний причинний зв`язок між проведеним оперативним втручанням у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» 29 жовтня 2020 року та діагностованою у ТОВ «Європейська медицина» вірусною бородавкою та операцією щодо її видалення.

Позивачем ОСОБА_1 було заявлено позовні вимоги тільки в частині відшкодування моральної шкоди, які, на її думку, вона зазнала внаслідок некваліфікованого лікування лікарем-хірургом відповідача ОСОБА_3 , що завдало їй фізичного болю та страждань.

Вирішуючи спір у даній справу, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У цивільному законодавстві питання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, врегульовані § 1 Глави 82 книги п`ятої ЦК України.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов`язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18) та від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18 (провадження № 61-22818св19).

Із письмових пояснень ТОВ «Європейська медицина» (а.с. 72) чітко вбачається, що встановити причинний зв`язок між діагностованою вірусною бородавкою правої ступні та оперативним лікуванням позивача ОСОБА_1 , який було до цього проведено у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» - не вбачається за можливе.

Суд також бере до уваги висновок патолого гістологічного дослідження висіченої гранульоми з правої стопи (операційного матеріалу), проведеного у ПП «Медівайс» (а.с. 178), відповідно до якого лікарем-патологоанатомом ОСОБА_6 було встановлено діагноз «змозоленість», що виключає наявність вірусної природи у досліджуємого матеріалу або наявності будь-яких заражень у позивача під час лікування.

Із листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 10 лютого 2021 року за № М-02-25/648, № М-02-25/648-2 вбачається, що за фактом звернення ОСОБА_1 проводилася перевірка, в ході якої було встановлено, що лікар-хірург ОСОБА_3 належним чином надавала позивачу медичну допомогу та попереджала про ймовірність подальшого виникнення проявів патологічних змін у ступні через наявність невилікуваного ортопедичного захворювання (а.с. 16).

Сама лікар ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях, наданих на ім`я директора КНМП ЛІЛ «Кременчуцька» ОСОБА_7 після звернення позивача на «гарячу лінію» МОЗ, вказала, що 29 жовтня 2020 року у хірургічному відділенні ЛІЛ «Кременчуцька» ОСОБА_1 було проведено операцію з висічення мозоля правої стопи. Хвора була виписана із стаціонару з одужанням, її також було попереджено про недоцільність оперативного втручання, адже біль у стопі буде турбувати та мозоль виросте знову, однак, вона наполягала на проведенні операції (а.с. 167).

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку, що проведене ОСОБА_1 хірургічне втручання 29 жовтня 2020 року, зроблене лікарем-хірургом КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» ОСОБА_3 не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із діагностованою позивачу у ТОВ «Європейська медицина» вірусною бородавкою правої ступні та проведеною операцією з її видалення 12 січня 2021 року, а отже відсутня вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу.

Доказів зворотного судом встановлено не було, а позивачем не було доведено.

Суд звертає увагу, що саме потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт, що відповідач є заподіювачем шкоди.

У судовому засіданні не знайшов підтвердження факт неправомірних дій зі сторони відповідача в особі її працівників стосовно позивача, зокрема і при здійсненні лікування позивача.

Крім того, суд також бере до уваги відсутність будь-якого належного та допустимого доказу притягнення лікаря КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» ОСОБА_3 до будь якого виду відповідальності за неналежне виконання нею професійних обов`язків при лікуванні ОСОБА_1 .

До того ж суд враховує ту обставину, що ні позивач, ні її представник, незважаючи на здійснення судом роз`яснень прав та обов`язків, не заявляли клопотання щодо призначення і проведення судової медичної експертизи з метою перевірки обставин лікування позивача у відповідача, наявності причинного зв`язку наслідків лікування із заподіянням шкоди, необхідності проведення повторного чи додаткового лікування в інших лікувальних закладах.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 30 рішення ЄСПЛ у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

На підставі наведених та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачеві необхідно відмовити у задоволенні позову внаслідок його безпідставності, недоведеності та необґрунтованості.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та враховує ту обставину, що відповідно до вказаного Закону України позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову, у задоволенні якого позивачеві було відмовлено, а тому суд не вбачає підстав для стягнення судового збору ні з позивача, ні з відповідача.

Сторони у справі не заявляли жодні вимоги про відшкодування понесених ними будь-яких судових витрат у справі.

Керуючись ст. 3, 49 Конституції України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 3, 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 137, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» про відшкодування моральної шкоди, завданої ускладненням здоров`я.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», код за , юридична адреса - місце знаходження: м. Кременчук, вул. Павлова, буд. № 2.

Треті особи: - Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, код за , місце знаходження: м. Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, буд. № 10; - ТОВ «Європейська медицина», код за , місце знаходження: м. Кременчук, вул. Театральна, буд. № 46-Б.

Повне рішення суду виготовлено 21 січня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: