Провадження № 2/638/197/22
РІШЕННЯ
іменем України
18.01.2022 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,
за участі секретарки Овчаренко К.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей,-

встановив:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , на її користь аліменти на утримання 2-х дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на обох дітей, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з розрахунку на одну дитину щомісячно до досягнення їх повноліття, а також додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_4 , в сумі 750 гривень щомісячно, визначити місце проживання малолітніх дітей з позивачем.

Відповідно до розпорядження від 12 квітня 2021 року № 02-06/1041 вказана справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 27.10.2020 року було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова. Від шлюбу мають двох дітей: сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку у розмірі 3000 грн. щомісячно на двох дітей, яка є недостатньою для забезпечення потреб дітей, у зв`язку з чим позивачка змушена вирішувати питання про стягнення аліментів на утримання дітей шляхом звернення до суду з відповідними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог позивачка також зазначає, що спроможна забезпечити дітей всім необхідним, і вважає, що діти повинні проживати разом з нею в квартирі, що належить на праві власності її батькам, за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання з`явились.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог. Вказала, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей.

Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, просила стягнути аліменти.

Відповідач не заперечував проти визначення місця мешкання дітей з позивачкою, проте заперечував проти суми вимог аліментів. Вказав, що він щомісячно надає від 4000 до 5000 гривень на утримання дітей, крім того оплачує витрати на зайняття спортом дітей, самостійно їх відвозить на тренування.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у визначеному позивачкою розмірі аліментів, надав відзив на позов.

18 березня 2021 року ( суддя Грищенко І.О. ) відкрите провадження у справі.

28 квітня 2021 року вказана справа прийнята до провадження суддею Штих Т.В.

10 червня 2021 року надано відзив на позов, де відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення аліментів у розмірі зазначеному позивачкою, та просив задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця мешкання дітей разом з позивакою.

27 липня 2021 року третя особа надала пояснення та висновок № 421 від 19 липня 2021 року про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ухвали від 24 листопада 2021 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

У відповідності до ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.10.2020 у справі № 638/10089/20 розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , зареєстрований 02.08.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1273. Рішення суду набрало законної сили 27.11.2020 року.

Діти з народження фактично проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що немає жодних заперечень проти визначення місця проживання дітей разом із позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що між сторонами фактично відсутній спір щодо місця проживання неповнолітніх дітей, діти з народження фактично проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з чим відповідач погодився та не заперечує.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

За встановлених обставин, відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про встановлення місця проживання дітей, які тривалий час фактично проживали і проживають разом з нею, між батьками дітей виник спір саме щодо місця їх проживання, оскільки батько не вимагав від матері дітей змінити їх місце проживання, не порушував в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Фактично спір щодо місця проживання дітей був ініційований матір`ю дітей, з якою діти і так фактично проживають і проти чого батько дітей немає жодних заперечень.

Після звернення позивачки до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, відповідач повністю визнав заявлену вимогу.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимога про визначення місця проживання дітей заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а позивачем не доведено зазначених обставин належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів наявності спору між нею та батьком дітей щодо місця проживання дітей, про що повідомили як позивач, так і відповідач, право позивача та інтереси дітей не порушено, а тому в задоволенні вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх дітей слід відмовити.

Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей суд зазначає наступне.

Як вбачається з довідки від 04.11.2021 року за вих. № 339, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина НОМЕР_1 (), ОСОБА_3 працює на посаді начальника фізичної підготовки і спорту в 4 прикордонному загоні, форма працевлаштування основна. Середній заробіток становить 17279,50 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вище наведеного, сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до приписів ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 січня становить 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2618 гривень.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі однієї третини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на обох дітей, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з розрахунку на одну дитину щомісячно до досягнення їх повноліття. У судовому засіданні вказала, що просить 33 відсотки від доходу відповідача на обох дітей, не відокремлювала розмір аліментів на кожну дитину.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі №490/4522/16-ц виклав позицію, згідно із якою, суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів.

Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (правова позиція ВС/КЦС викладена у постанові від 11.03.2020 у справі №759/10277/18).

На підтвердження позовних вимог позивачкою додано довідку від 04.12.2020 року за вих.. № 157 про те, що ОСОБА_4 дійсно навчається в Харківському ліцеї № 149 Харківської міської ради Харківської області і довідку від 04.12.2020 року за вих.. № 84 про те, що ОСОБА_5 дійсно відвідує КЗ «ДНЗ № 416» з 01.04.2019 року по теперішній час. У матеріалах справи також містяться дублікати квитанцій на оплату харчування дитини, ОСОБА_5 , у дитячому садку у розмірах: січень 2021 року 332,84 грн., лютий 2021 року 331,95 грн., березень 2021 року 425,52 грн., квітень 2021 року 274,17 грн., травень 2021 року 334,68 грн., червень 2021 року 373,80 грн.

Свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 підтверджується факт народження у відповідача сина, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є відповідач у справі. Суд зазначає, що відповідач перебуває у шлюбі, дружина не працює, відповідач має третю дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей.

Враховуючи вище викладені обставини по справі, дохід відповідача, факт народження у відповідача третьої дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на цей час статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», рівність прав як позивача, так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині визначення розміру аліментів у розмірі 1/5 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на обох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з розрахунку на одну дитину щомісячно, до досягнення їх повноліття.

Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у більшому розмірі, оскільки сторонами не надано доказів, які б підтверджували такий майновий стан відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей відповідного віку.

Окрім того, цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

У відповідності з вимогами ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, які свідчать про необхідність додаткових витрат.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Позивач до суду в підтвердження додаткових витрат на сина долучає довідку від 05.08.2021 року за вих. № 128, видану адміністрацією КЗ «Центр дитячої та юнацької творчості № 1 Харківської міської ради», згідно з якою ОСОБА_7 відвідує гурток карате «Акінак» з вересня 2015 року по теперішній час. Щомісячна плата відвідування гуртка складає 400 грн.

При цьому, квитанцій на підтвердження фактично понесених витрат на розвиток здібностей дитини позивачкою не надано. Заявлена сума додаткових витрат на дитину у розмірі 750 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами по справі.

Підстав для стягнення наперед щомісячно додаткових витрат на дитину, суд також не вбачає, оскільки позивачкою не доведений необхідний щомісячний розмір таких додаткових витрат. Доказів того, скільки буде тривати відвідування сином гуртка карате « ОСОБА_8 » (договір, тощо) та встановлений щомісячний розмір витрат, суду не наданий. Інших доказів на підтвердження додаткових витрат позивачкою також не надано.

За недоведеністю необхідності щомісячних додаткових витрат на дитину в розмірі 750 грн., підстави для їх стягнення з відповідача відсутні, що не позбавляє позивачку звернутися до суду про стягнення фактично понесених додаткових витрат на дитину.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Положеннями ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено, понесені витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст.180,181, 182,184 Сімейного кодексу України, ст. ст.258, 263-265,273,430 Цивільного процесуального кодексу, -

вирішив:
Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_3 уродженця м. Полтава, зареєстрований АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/5 частини всіх доходів щомісячно на двох дітей, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з розрахунку на одну дитину, починаючи з 14 грудня 2020 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце мешкання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_3 уродженця м. Полтава, зареєстрований АДРЕСА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 840 гривни 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_3 уродженця м. Полтава, зареєстрований АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 судовий збір у сумі 840 гривни 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 січня 2022 року.

Суддя Т.В. ШТИХ.