Номер провадження: 22-ц/813/4281/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 523/12140/13-ц, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси про заміну сторони у виконавчому провадженні, постановлену під головуванням судді Кисельова В.К. 13 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

02 листопада 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду першої інстанції із заявою про заміну сторони виконавчого провадження

В обґрунтування клопотання Товариство посилалось на те, що заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 16.07.2014 року у справі № 523/12140/13-ц було частково задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Платинум Банк» (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Ю.Д.) про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Ю.Д.) про визнання договору про надання кредитної лінії недійсним та зобов`язання приватного нотаріуса вчинити певні дії - відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - задовольнлено.

04.09.2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб № 401, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 23.840.07.29М.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року було замінено вибулого стягувача ПАТ «Платинум Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі № 523/12140/13-ц за позовом ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 23.840.07.29М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб № 401 від 04.09.2020 року, ТОВ «Вердикт Капітал» не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії НБУ на право здійснення операцій з іноземною валютою. У зв`язку із цим, ТОВ «Вердикт Капітал» не мало право здійснювати діяльність з надання послуг факторингу, а тому заявник не набув права вимоги за кредитним договором, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача.

Сторони про розгляд справи на 26 квітня 2022 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 16.07.2014 року у справі № 523/12140/13-ц було частково задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Платинум Банк» (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Ю.Д.) про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії.

Визнано договір про надання кредитної лінії № 23.840.07.29 М від 26.06.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» (раніше ЗАТ «Агробанк»), недійсним.

Визнано іпотечний договір № 23.840.07.29 1М від 26.06.2007 р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк». недійсним.

Визнано договір поруки № 23.840.07.29.2.Мукладений між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарну відповідальність недійсним.

Зупинено ПАТ «Платинум Банк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання кредитної лінії № 23.840.07.29 М від 26.06.2007 року з моменту останньої оплати за квитанціями.

Виключено з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором № 23.840.07.29 1М від 26.06.2007 року, а саме - житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути до ПАТ «Платинум Банк» у натурі, все що було ним отримано на виконання угод: за договором про надання кредитної лінії № 23.840.07.29 М від 26.06.2007 року, іпотечним договором № 23.840.07.29 1М від 26.06.2007 року.

Зобов`язано ПАТ «Платинум Банк» повернути ОСОБА_1 у натурі все, що було ним отримано на виконання угод: за договором про надання кредитної лінії № 23.840.07.29 М від 26.06.2007 року, іпотечним договором № 23.840.07.29 1М від 26.06.2007 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2014 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Платинум Банк» (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Ю.Д.) про визнання договору про надання кредитної лінії недійсним та зобов`язання приватного нотаріуса вчинити певні дії - відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за договором про надання кредитної лінії № 23.840.07.29М від 26 червня 2007 року в розмірі 798 563 гривні 99 коп.: з яких сума заборгованості за кредитом складає 91 693 доларів США, що в еквіваленті на день розгляду справи за курсом НБУ - 732 907 гривень 11 коп.; сума заборгованості за відсотками - 5 290 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 4 289 гривень 68 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 23 367 гривень 20 коп., - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м. шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде встановлюватись на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто, в рівних частках, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Платинум Банк» судовий збір в розмірі 3 441 гривня.

04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поуки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб № 401, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 23.840.07.29М.

Згідно частин першої, другої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначена норма кореспондується з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора можлива поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із даною заявою з метою можливості виконання рішення суду та захисту законних прав та інтересів стягувача.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», та задовольнив заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони на його правонаступника.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб № 401 від 04.09.2020 року, ТОВ «Вердикт Капітал» не видавались генеральна та/або індивідуальна ліцензії НБУ на право здійснення операцій з іноземною валютою. У зв`язку із цим, на думку апелянта, ТОВ «Вердикт Капітал» не мало право здійснювати діяльність з надання послуг факторингу, а тому заявник не набув права вимоги за кредитним договором, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 р. у справі № 916/2286/16.

Предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника. Таким чином, питання щодо дійсності або недійсності договору про відступлення прав вимоги не відноситься до предмета доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення. Колегія суддів також зазначає, що Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб № 401 від 04.09.2020 року не був у встановленому законом порядку визнаний недійсним, а тому, в силу положень ст. 204 ЦК України, є чинним.

Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 76-81 ЦПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Вказане відповідає правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16.

Крім того колегія суддів, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, зазначає, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність заміни стягувача ПАТ «Платинум Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе