Справа№938/151/21
Провадження № 2/938/6/22
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

24 травня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

запозовом: ОСОБА_1 ,

до

відповідача №1: ОСОБА_2 ,

відповідача №2: ОСОБА_3 ,

про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,

з участю:

від позивача: представника ОСОБА_4 ;

відповідача №1: ОСОБА_2 , представника ОСОБА_5 ;

відповідача №2: ОСОБА_3 ;

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачів.

Ухвалою суду від 30.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 21.04.2021 зі стадії підготовчого засідання.

Подальший хід розгляду справи викладений в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

Зокрема ухвалою від 11.05.2021 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та за клопотанням позивача відклав підготовче засідання на 15.06.2021.

Підготовчі засідання призначені на 15.06.2021, 24.06.2021 та 14.07.2021 відкладались у зв`язку із неявкою відповідачів та за клопотанням учасників справи про відкладення підготовчого засідання для надання їм можливості подати додаткові докази по справі.

Ухвалою від 29.07.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 19.08.2021.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою учасників справи та за їх клопотаннями, та у зв`язку з повторним викликом свідка, який не з`явився в судове засідання для допиту.

Судове засідання призначене на 02.02.2022 не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Джуса Р.В. в період із 01.02.2022 по 16.02.2022, а тому ухвалою суду від 17.02.2022 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.03.2022.

Розгляд справи 01.03.2022, у зв`язку з неявкою сторони позивача та відповідача №2, було відкладено на 08.04.2022.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 , судове засідання призначене судом на 08.04.2022 було відкладено на 03.05.2022.

В судових засіданнях 03.05.2022 та 18.05.2022 під час з`ясування обставин справи та дослідження судом письмових доказів долучених сторонами до справи, оголошувалась перерва у зв`язку із значним обсягом доказів та для надання представнику позивача можливості з`ясувати із своїм довірителем позицію щодо окремих доказів.

Суд звертає увагу на те, що відкладаючи розгляд справи, суд керувався одним із основних принципів цивільного судочинства, який передбачає розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Судом також взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, застосовується українськими судами як джерело права.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із неодноразовою неявкою учасників справи в судові засідання та подачею ними клопотань про відкладення розгляду справи, неявкою до суду свідка, який викликався для допиту, необхідністю дослідження значного обсягу доказів, судом продовжувався строк підготовчого провадження, а розгляд справи неодноразово відкладався.

Таким чином, суд відкладаючи розгляд справи, врахував обставини справи, поведінку сторін, та застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу, принципів рівності та змагальності сторін.

В судове засідання 24.05.2022 з`явився представник позивача, відповідач №1 та відповідач №2, а також представник відповідача №1.

Представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Беньковьским В.А. в судовому засіданні 24.05.2022 подано заяву про відмову від позову. Також представник позивача просить суд вирішити питання щодо повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Обґрунтовуючи подану заяву, представник зазначив, що така заява подана ним саме за дорученням його довірителя ОСОБА_1 , якому він роз`яснив, що він як позивач має право відмовитись від позову однак у такому випадку провадження у справі закривається і він буде позбавлений права звертатись до суду з тим же позовом із тих самих підстав, однак його довіритель ОСОБА_1 після роз`яснення йому наслідків відмови від позову, наполяг на поданні такої заяви. Також представник зазначив, що його повноваження, як представника ОСОБА_1 не обмежені ні укладеним між ними договором про надання правової допомоги ні ордером на надання правової допомоги.

Відповідачі №1 та №2 та представник відповідача №1 не заперечили проти задоволення клопотання позивача про відмову від позову та закриття провадження у справі.

Представник відповідача №1 подав заяву про розподіл судових витрат згідно якої просить суд вирішити питання щодо розподілу понесених відповідачем №1 витрат в розмірі 6 000,00грн на правову допомогу, а саме стягнути такі витрати із позивача. В підтвердження понесених витрат долучив копію квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 15.04.2021 на суму 6 000,00грн, договір про надання правової допомоги та довідку про обсяг виконаних робіт.

Відповідач №1 підтримала подану її представником заяву про стягнення із позивача 6 000,00грн витрат понесених нею на послуги адвоката.

Представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача №1 щодо стягненя із позивача 6000,00грн витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не було подано попереднього розрахунку судових витрат, які вона понесла чи планує понести. Також вважає що такі не є співмірними із складністю справи.

Відповідач №2 проти задоволення клопотання відповідача №1 щодо розподілу судових витрат не заперечила.

Заслухавши пояснення учасників справи з приводу клопотання позивача про відмову від позову, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв`язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: відмовитись від позовних вимог чи закінчити судовий розгляд справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із положеннями ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, заява про відмову від позову подана до суду уповноваженим представником позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16.10.2021 та ордеру від 27.10.2021 серії АТ №1016003.

Відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, законодавцем визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Долучений до справи ордер від 27.10.2021 серії АТ №1016003. на надання правової допомоги, не містить жодних обмежень щодо представництва адвокатом Беньковським В.А. інтересів ОСОБА_1 . Відповідно до п.1.2 Договору про надання правової допомоги від 16.10.2021, укладеного між адвокатом Беньковським В.А. та Магничем Ю.Ю., адвокат представляє замовника із усіма правами, які надані законом позивачу, в тому числі з правом відмови від позовних вимог на будь якій стадії процесу.

У поданій заяві, представником позивача зазначено, що наслідки відмови від позову передбачені ч.3 ст. 206 ЦПК України, йому зрозумілі. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 зазначив, що відповідна заява про відмову від позову подана ним за дорученням позивача ОСОБА_1 , якому він роз`яснив наслідки подання такої заяви, зокрема те, що у випадку прийняття судом відмови від позову, провадження у справі закривається і він буде позбавлений права звертатись до суду з тим же позовом із тих самих підстав. Представник звернув увагу на т е, що після роз`яснення ОСОБА_1 , наслідків відмови від позову, останній наполяг на поданні такої заяви.

Згідно із положеннями п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, законодавцем визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Таким чином, суд вважає, що є достатні підстави для прийняття відмови позивача від поданого позову усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, та закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1816,00 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Водночас відповідно до ч.1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та ч.3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто законодавець визначав, що у випадку відмови позивача від позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.3 ст. 217 ЦПК України, яка знаходиться у параграфі 2 «Відкриття розгляду спарви по суті», глави 6 «Розгляд справи по суті», з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 29.07.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 19.08.2021.

Станом на 24.05.2022, в ході розгляду справи відбулось кілька судових засідань під час яких судом в порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів, заслухано вступне слово позивача та відповідачів, допитано свідків та досліджено докази долучені сторонами до матеріалів справи, тобто розгляд справи по суті вже розпочався.

Таким чином, заява позивача про відмову від позову подана до суду під час розгляду справи по суті, що виключає можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у зв`язку із відмовою від позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви позивача в частині повернення позивачу з державного бюджету 50 судового збору, сплаченого при поданні позову слід відмовити.

Щодо заяви відповідача №1 про стягнення із позивача 6000,00грн витрат на правову допомогу, то така до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (частина перша статті 246 ЦПК України).

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі, відповідачам було визначено строк у 15 календарних днів з дня отримання такої ухвали, для подачі відзиву на позовну заяву.

Однак відповідач №1 своїм правом не скористалась, відзиву на позовну заяву не подала. Також відповідачкою не було подано будь якої окремої заяви у визначені судом строки щодо попереднього розрахунку судових витрат, які вона понесла чи планувала понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Суд також звертає увагу на те, що відповідач №1 просить стягнути з позивача витрати які вона понесла у зв`язку із оплатою правової допомоги, наданої їй адвокатом Бельмегою М.В., договір про надання правової допомоги із яким було укладено 15.04.2021 та оплата вартості таких послуг була проведена 15.04.2021, однак будучи обізнаною про розмір понесених витрат на правову допомогу, відповідач №1 в ході проведення підготовчого провадження у справі, не зазначила суду про ці витрати у поданих клопотаннях про долучення доказів, які подавались після укладення договору із представником ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що не можна вважати дії відповідача №1 такими, що відповідають засадам цивільного судочинства як добросовісність та розумність, адже, відповідач не зазначаючи жодних орієнтовних витрат на професійну правничу допомогу, хоча знала про їх розмір ще на стадії підготовчого провадження, позбавила права позивача бути обізнаним про майбутні судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Частиною 2 статті 134 ЦПК України визначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За таких обставин, оскільки відповідачем №2 не було подано у встановлені судом строки попереднього розрахунку суми судових витрат які вона понесла чи планувала понести у зв`язку із розглядом даної справи, хоча на стадії підготовчого засідання їй було відомо про розмір таких витрат, та судом не встановлено об`єктивних обставин, які перешкоджали їй це зробити, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви відповідача №1 про стягнення із позивача 6 000,00грн витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 12-13, 49, 134, 141, 142, 206, 255, 260-261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача №1: ОСОБА_2 , відповідача №2: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення закрити.

В задоволенні клопотання позивача про повернення із Державного бюджету України 50% судового збору сплаченого ним при поданні позову до суду - відмовити.

В задоволення заяви відповідача №1 про стягнення із позивача витрат на оплату правової допомоги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.05.2022.

Суддя Роман ДЖУС