Ухвала

19 травня 2022 року

м. Київ

справа № 242/3822/19

провадження № 61-9401св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусового в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Резніков Олександр Григорович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чепурний Віталій Миколайович, на дії та постанови приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвалених судових рішень

У березні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник - адвокат Бойко О. І, звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії та постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. про відкриття виконавчого провадження № 61554806 від 13 березня 2020 року з примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року у справі № 242/3822/19 та подальші вчинені примусові виконавчі дії та винесені постанови в межах виконавчого провадження.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2 , подала до суду скаргу, в якій вона просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О. Г. щодо оголошення в розшук, опису та арешті, передачі на зберігання ОСОБА_3 та передачі на зберігання іншому зберігачу представнику державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») Лелюшок В. В. для реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Крім того, просила визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця скасувати винесені ним в межах виконавчого провадження постанови, а саме: постанову про розшук майна боржника від 19 березня 2020 року, постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20 березня 2020 року та постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 20 березня 2020 року і зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з усіма наявними у зазначеному автомобілі особистими речами ОСОБА_1 .

У квітні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , подала до суду скаргу, в якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Резнікова О. Г. щодо виходу 13 квітня 2020 року за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 та щодо складання акта приватного виконавця від 13 квітня 2020 року про ненадання вільного доступу до квартири та розташованого в ній майна.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. в частині передачі на зберігання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 стягувачу ОСОБА_3 . Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. в частині передачі на зберігання та подальшої реалізації легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 іншому зберігачу представнику ДП «Сетам» Лелюшок В. В. Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. від 20 березня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника в частині передання легкового автомобіля марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 на зберігання стягувачу ОСОБА_3 . Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. від 20 березня 2020 року про передачу майна на зберігання іншому зберігачу представнику ДП «Сетам». Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. повернути ОСОБА_1 легковий автомобіль марки «Subaru», 2018 року, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , в частині вимог щодо визнання неправомірними та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г. скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 13 березня 2020 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19 березня 2020 року - закрито. В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Резнікова О. Г., до якої приєднався ОСОБА_3 , на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року залишено без задоволення. Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року залишено без змін.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги та аргументи інших учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_3 , через свого адвоката Воротиленка О. С., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні скарги.

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою про застосування заходів процесуального примусу, посилаючись на те, що ОСОБА_3 зловживає своїми процесуальними правами, затягує процес шляхом подання безпідставної касаційної скарги, що свідчить про недобросовісне користування своїми процесуальними правами. З огляду на наведе, просила застосувати до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу 0,3 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохі державного бюджету з відповідної особи штрафу в сум від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України).

Системний аналіз статей 143, 148 ЦПК України дає підстави для висновку, що питання застосування заходів процесуального примусу вирішується судом, у якому відбулося порушення встановлених правил, недобросовісне виконання процесуальних обов`язків, зловживання правами, створено протиправні перешкоди у здійсненні судочинства.

Посилання заявника на подання ОСОБА_3 необґрунтованої касаційної скарги на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2021 року, не свідчить про зловживання заявником процесуальними правами.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 заходів процесуального примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України.

Керуючись статтями 143, 148 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про застосування заходів процесуального примусового відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун