14.03.2022 Єдиний унікальний номер 205/9643/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/9643/2021
Номер провадження: 2/205/855/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання нарахування заборгованості протиправним, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання нарахування заборгованості протиправним, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі Відповідач).

Позивач вказує, що станом на день звернення до суду, надання означених послуг відбувається в межах укладеного між сторонами Договору № 64 від 12.05.2017 року. При цьому позивач наголошує, що ані до підписання цього договору, ані у і періоду його дії, відповідач не надав позивачу повідомлень про письмовий щомісячний розрахунок наданих послуг, їх вартості і суми заборгованості.

На думку позивача вказаний договір не містить істотних умов у тому числі, положень щодо вичерпний перелік послуг, обґрунтування тарифів (цін). За весь період з 2015 року по теперішній час позивач тільки один раз отримав письмову інформацію від відповідача про зміну тарифів № Л-5 від 07.07.2017 року. У зв`язку із чим, послуги з центрального водопостачання та водовідведення позивачем оплачуються із урахуванням 50% пільги, в повному обсязі згідно встановлених тарифів відповідно до умов договорів і згідно показників приладів обліку.

Не дивлячись на вказані обставини, відповідач продовжує нараховувати позивачеві, як споживачу, заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Зокрема, відповідач станом на 01.08.2017 року обліковує за позивачем заборгованість у сумі 7 633 грн. 22 коп., а станом на 12.06.2020 року вже 7 859 грн. 97 коп.

Позивач вважає нараховану заборгованість протиправною та незаконною, у зв`язку з чим неодноразово письмово направляв відповідачу звернення із цього приводу, однак у досудовому порядку вказаний спір між сторонами не було вирішено.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати нарахування заборгованості протиправними, не відповідними нормам законодавства України діями відповідача; зобов`язати відповідача відкликати інформацію про заборгованість позивача; зобов`язати зробити перерахунок плати за отримані послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням відсутності заборгованості; зобов`язати відповідача, відповідно до чинного законодавства України при змінах тарифів на свої послуги для населення, в обов`язковому порядку письмово (під підпис) направляти позивачеві доповнення до договору з наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на відповідні органи та вважати законним і обґрунтованим у випадку відсутності вказівки ціни у договорах, застосування позивачем при оплаті послуг відповідача ч. 4 ст. 632 ЦПК України.

Представник Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання нарахування заборгованості протиправним, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вважає доводи позивача не обґрунтованими, оскільки відповідно до бази даних по АДРЕСА_1 власник ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , зареєстровано чотири споживачі з урахуванням пільги 50 % лише на двох мешканців.

Через сплату не в повному обсязі за спожиті абонентами, за вказаною адресою, послуги з водопостачання та водовідведення за останніми станом на 01.01.2022 року виникла заборгованість у розмірі 2 722 грн. 70 коп.

Відповідач вказує, що на теперішній час послуги центрального постачання холодної води та водовідведення надаються позивачу на підставі договору № 64 від 12.05.2017 року, який був укладений на умовах, передбачених Типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Типового договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Також відповідач наголошує на тому, що при змінах тарифів на послуги для населення направлення кожному споживачеві доповнення до договору з наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на відповідні органи в обов`язковому порядку письмово (під розпис) Типовим положенням не передбачено. Інформування споживачів про зміни тарифів здійснюється відповідно до положень Закону України від 10.12.2015 року № 887-8 «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення» та Наказу від 30.07.2012 року № 390 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України «Про затвердження Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово комунальних послуг, структуру цін / тарифі, зміну цін / тарифів з урахуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад» шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності), на інформаційних стендах в абонентських відділах суб`єкта господарювання, за наявності, та шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги тощо.

У зв`язку з вищевикладеним у відзиві на позовну заяву, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, саме до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, підприємством права позивача не порушені, спір між сторонами відсутній.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, в якій зазначив, що приведені відповідачем у відзиві заперечення не вмотивовані та недостовірні, у зв`язку із чим підлягають відхиленню судом у їх повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Заяв (клопотань) з процесуальних питань в межах розгляду даної цивільної справи до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися через відсутність відповідних клопотань/заяв з боку учасників справи.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності б/н від 15.03.2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого 14.06.2007 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 на підставі приватної власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи підтвердженого, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , а відтак, відповідно є абонентом щодо користування послугами водопостачання і водовідведення до вказаної квартири.

Судом також встановлено, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням категорії 2 серії НОМЕР_2 від 10.11.1998 року (посвідчення безстрокове та дії на всій території України), у зв`язку із чим має відповідні пільги щодо сплати за житлово-комунальні послуги у розмірі, що визначаються діючим законодавством України.

Так судом встановлено, що 15.12.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем в особі ОСОБА_2 було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 7 вказаного договору передбачається у позивача наявність пільг з оплати послуг 50 % на підставі посвідчення НОМЕР_2 від 10.11.1998 року.

Також судом встановлено, а сторонами визнана та обставина, що 12.05.2017 року між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що через сплату, на думку відповідача, не в повному обсязі позивачем за спожиті абонентами за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, за останніми станом на 01.01.2022 року виникла заборгованість у розмірі 2 722 грн. 70 коп.

У свою чергу сторона позивача вважає, що вказана заборгованість нарахована без наявних на це правових підстав.

Таким чином, в даному випадку між сторонами виник спір стосовно правомірності нарахування «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради позивачеві суми заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення.

Оскільки сторонами у позасудовому порядку не було вирішено вказаний спір, то останній підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

При цьому особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вказаною статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку, із заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить суд: визнати нарахування заборгованості відповідачем протиправними; зобов`язати відповідача відкликати інформацію про заборгованість позивача; зобов`язати зробити перерахунок плати за отримані послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням відсутності заборгованості; зобов`язати відповідача, відповідно до чинного законодавства України при змінах тарифів на свої послуги для населення, в обов`язковому порядку письмово (під підпис) направляти позивачеві доповнення до договору з наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на відповідні органи та вважати законним і обґрунтованим у випадку відсутності вказівки ціни у договорах, застосування позивачем при оплаті послуг відповідача ч. 4 ст. 632 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права, адже держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В даному випадку, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання заборгованості перед відповідачем безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, та зобов`язання відповідача списати з особового рахунку заборгованість, на думку суду, є не ефективним, та таким, що не ґрунтується на законі.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України, не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем.

Суд вказує, що чинним законодавством України не визначено такого способу захисту, як визнання заборгованості безпідставною, скасування такої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Суд зазначає, що у свою чергу ані Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ані Закон України «Про житлово-комунальні послуги» взагалі не передбачають процедурну можливість списання коштів з особового рахунку споживача послуг за рішенням суду в порядку скасування або визнання заборгованості безпідставною. Суд вказує, що особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку і списання з нього коштів є виключним правом відповідача.

Аналогічне за своїм змістом роз`яснення міститься й у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 року №12/1-64, згідно якого списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що оспорювання позивачем правильності нарахування розміру плати за певні види наданих житлово-комунальних послуг є фактично різновидом претензії. За своєю правовою природою позовні вимоги позивача є запереченнями проти поки що неіснуючих вимог до нього щодо стягнення таких коштів за надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення.

Тобто в даному випадку позивачем фактично ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення позову Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської радидо нього позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутності заборгованості за послуги з центрального водопостачання та водовідведення підлягають доведенню лише при пред`явлені відповідачем позову до позивача про їх стягнення.

З огляду на наведене суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у вказаній частині щодо позовної вимоги про визнання заборгованості безпідставною, скасування такої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Як наслідок не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відкликання відповідачем інформацію про заборгованість позивача; зобов`язати зробити перерахунок плати за отримані послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням відсутності заборгованості; зобов`язати відповідача, відповідно до чинного законодавства України при змінах тарифів на свої послуги для населення, в обов`язковому порядку письмово (під підпис) направляти позивачеві доповнення до договору з наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на відповідні органи та вважати законним і обґрунтованим у випадку відсутності вказівки ціни у договорах, застосування позивачем при оплаті послуг відповідача ч. 4 ст. 632 ЦПК України. Адже такі позовні вимоги є похідними від первісної вимоги про визнання заборгованості безпідставною, скасування такої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Оскільки в задоволені позову у вказаній частині судом відмовлено у повному обсязі, підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди також відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що позивач відповідно до вимог п. 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати по справі у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10, 56, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про визнання нарахування заборгованості протиправним, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан