Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1409/21

17 травня 2022 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради, директора Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради Глодана Тараса Петровича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради, директора Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради Глодана Тараса Петровича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 22.06.2020 року вона, вчитель географії, уклала строковий трудовий договір з Ластівецькою гімназією на один рік з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року, що підтверджується наказом №205-К Ластівецького НВК.

Відповідно до наказу №256-к від 26.05.2021 року їй надано щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 22.06.2021 року по 17.08.2021 року і відповідно термін строкового договору продовжено до закінчення терміну відпустки, тобто до 17.08.2021 року. Однак під час відпустки вона захворіла і їй було відкрито листки непрацездатності: з 22.06.2021 року по 30.07.2021 року, з 11.08.2021 по 16.08.2021 року та з 17.08.2021 по 10.09.2021 року. Відповідно до наказу №283-К Ластівецької гімназії "Про продовження відпустки з наступним звільненням ОСОБА_1 " від 17.08.2021 року їй продовжено відпустку на 46 календарних днів з 18.08.2021 року по 02.10.2021 року і звільнено з роботи у зв`язку із закінченням трудової діяльності з 02.10.2021 року.

Вважає наказ про звільнення її з роботи незаконним, оскільки виданий з порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України. Вважає, що її звільнено з роботи у період відпустки, яка на її думку з урахуванням всіх лікарняних мала б закінчитися 26.10.2021 року.

Крім того вказала, що вона 18.05.2021 року на ім`я директора ліцею подала заву про надання згоди на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору і директор запевнив її, що вона надалі буде працювати та жодного попередження про звільнення її не надходило.

За таких обставин просить визнати незаконним та скасувати наказ №283-К Ластівецької гімназії "Про продовження відпустки з наступним звільненням ОСОБА_1 " від 17.08.2021 року, поновити її на посаді вчителя географії Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради з часу звільнення, стягнути з Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по дату ухвалення судом рішення, виходячи з розміру заробітної плати 5996,38 грн з урахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів.

Також вважає, що незаконне звільнення заподіяло їй моральні страждання, зокрема погіршення стану здоров`я, душевні переживання, вимушені матеріальні труднощі, тому просить стягнути з директора Ластівецької гімназії Глодана Т.П. 50000 грн компенсації за спричинену моральну шкоду. Крім того просила понесені судові витрати стягнути з відповідачів солідарно.

Ухвалою від 24 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що вона хворіла 70 днів, однак відповідачем строк її відпустки продовжено тільки на 46 днів, що фактично є порушенням ч.3 ст.40 КЗпП України. Крім того вказала, що у її чоловіка та ОСОБА_2 ще з 2016 року тривав конфлікт і ОСОБА_2 упереджено ставився до неї та мав особисті причини на звільнення її з роботи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , як директор Ластівецької гімназії та як представник відповідача - Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради щодо задоволення позову заперечив. Повідомив, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи відповідно до вимог чинного законодавства у зв`язку із закінчення строку трудового договору. Повідомив, що жодного упередженого ставлення у нього до ОСОБА_1 не має й ніколи такого не було. Оскільки відповідно до рішення Богородчанської селищної ради від 2022 року №1124-16/2022 "Про затвердження Плану формування ефективної мережі закладів загальної середньої освіти Богородчанської селищної ради" виникла необхідність в оптимізації штату працівників навчальних закладів, тому трудові договори з деякими працівниками, в тому числі й з ОСОБА_1 , після закінчення їх строку не продовжувалися. Оскільки він, як директор навчального закладу, діяв у правовому полі, то відсутні пістави для стягнення моральної шкоди. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги сторони позивача та заперечення сторони відповідача, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 22.06.2020 року Ластівецькою гімназією було укладено строковий трудовий договір з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року на один рік із ОСОБА_1 , вчителем географії, що підтверджується витягом із наказу №205-к (а.с.16). Підставою укладення вказаного строкового трудового договору в наказі вказано заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу №256-К Ластівецької гімназії від 26.05.2021 року "Про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_1 " ОСОБА_1 надано основну щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 22.06.2021 року по 17.08.2021 року з продовженням чинності строкового договору до закінчення цієї відпустки, тобто до 17.08.2021 року (а.с.15).

Однак під час відпустки ОСОБА_1 захворіла і їй було відкрито листки непрацездатності: з 22.06.2021 року по 30.07.2021 року (а.с.10); з 11.08.2021 по 16.08.2021 року (а.с.9); з 17.08.2021 по 10.09.2021 року (а.с.8).

Відповідно до наказу №283-К Ластівецької гімназії від 17.08.2021 року "Про продовження відпустки з наступним звільненням ОСОБА_1 ": ОСОБА_1 , вчителю географії продовжено відпустку на 46 календарних днів з 18.08.2021 року по 02.10.2021 року у зв`язку з тим, що під час щорічної оплачуваної відпустки в період з 22.06.2021 року по 30.07.2021 року (39 днів), 11.08.08.2021 року по 16.08.2021 року (6 днів), 17.08.2021 року по 17.08.2021 року (1 день) перебувала на лікарняному, з продовженням чинності строкового договору до закінчення цієї відпустки; ОСОБА_1 , вчителя географії звільнити з роботи у зв`язку із закінченням строку трудової діяльності на підставі п.2 ст.36 КУпАП з 02.10.2021 року. (а.с.14).

Інформацією відділу освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради (а.с.98, 99) підтверджується, що ОСОБА_1 повністю виплачено кошти за листками непрацездатності в серпні та вересні 2021 року, що й не заперечується позивачкою.

Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду наступні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України "Про повну загальну середню освіту" встановлено, що педагогічні працівники мають права, визначені Законом України "Про освіту", цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти. Педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю. Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років (ч.2 ст.22 Закону).

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст.23 КЗпП України)

Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, пунктом 2 якої передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17 зроблено висновок, що: «підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення. Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з посади у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, тому посилання позивачки на те, що оскаржуваний наказ винесено з порушенням ч.3 ст.40 КЗпП є безпідставним, оскільки ст.40 КЗпП регулює порядок розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що вона підлягає поновленню на роботі, оскільки звільнена під час хвороби та перебування на лікарняному. З огляду на вказане суд зазначає, що звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року в справі № 640/498/17-ц.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у п.2 наказу Ластівецької гімназії про звільнення ОСОБА_1 вказано про її звільнення з роботи у зв`язку із закінченням строку трудової діяльності замість закінчення строку трудового договору. Разом з тим, цей пункт наказу містить посилання на п.2 ст. 36 КЗпП України, що разом із його формулюванням дають повне розуміння підтави для звільнення працівника та не порушує, на думку суду, жодних його прав.

Вирішуючи вказаний спір, суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_3 , який в судовому засіданні позитивно охарактеризував позивачку, оскільки його показання не підтверджують та спростовують обставини, які підлягають доказуванню у цій справі.

Оскільки в ході розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачами прав позивачки під час прийняття наказу про звільнення її з роботи, то, відповідно, відсутні підстави для задоволення похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Отже у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, ст. ст. 21, 23, 36, 233 КЗпП України, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради, директора Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради Глодана Тараса Петровича про визнання незаконним та скасування наказу від 17 серпня 2021 року № 283-К «Про продовження відпустки з наступним звільненням ОСОБА_1 », поновлення на роботі на посаді вчителя географії Ластівецької гімназії Богородчанської селищної ради, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування 50000 грн моральної шкоди.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2022 року.

Головуючий О. А. Шишко