Дата документу 19.01.2022
ЄУ № 942/1770/21
Провадження №2-о/942/12/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Стєніної А.В.

заявниці ОСОБА_1 , представника заявника Дуванової Л.Л. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хрустальний Луганської області помер її чоловік ОСОБА_3 . Заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як пенсіонер за віком та має статус вимушено переміщеної особи. У 2019 році чоловік заявника під час проходження ідентифікації змінив адресу в довідці внутрішньо переміщеної особи та став на облік до органів Пенсійного фонду України, зазначивши адресу проживання іншу, ніж зазначено в довідці внутрішньо переміщеної особи заявника. Заявник та її чоловік весь час мешкали у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 . На території підконтрольній українській владі власного житла подружжя не має, а винаймати дуже дорого, враховуючи, що вони фактично жили за рахунок доходу чоловіка, який складався з шахтарської пенсії, яка майже у сім разів більша, ніж пенсія заявника. Звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, заявник отримала рішення про відмову у призначенні такої пенсії, оскільки довідки про склад сім`ї видані на окупованій території України та не можуть братися до уваги органами пенсійного фонду. На теперішній час заявник бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку з чим звертається до суду з даною заявою. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 07.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 10.01.2022.

В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду відзив, в якому посилається на те, що заявник не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки ОСОБА_1 отримує встановлену їй пенсію, що заявником не заперечується. Факт отримання заявником доходу у розмірі меншому від розміру пенсії померлого чоловіка не може бути підставою для задоволення вимог заявника, оскільки підстав для того, щоб вважати, що заявник перебувала на утриманні померлого чоловіка не має. Доказів потреби матеріальної допомоги від чоловіка та доказів фактичного розподілу коштів подружжя за час шлюбу заявником також не надано. Заявник не довела, що вона потребувала постійного стороннього догляду, опіки, турботи, матеріального забезпечення і, що чоловік був спроможний її надати. З огляду на викладене просив суд відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні, розгляд справи провести без участі представника управління.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, представника заявника та допитавши свідків, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 8 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства; сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу.

На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі неможливості надати документи, визначені Порядком, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , виданого 17.08.1973 «Дворец Счастья г. Ворошиловград» (мовою оригіналу), « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу) та « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу) уклали шлюб 17 серпня 1973 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1895, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 17.05.1999, заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Красний Луч Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 03.09.2019 № 920- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до трудової книжки заявника від 17.01.1994 ОСОБА_1 08.11.2005 звільнена з ДП «Краснолуцький холодокомбінат» АТ «Луганськхолод» у зв`язку з виходом на пенсію.

З посвідчення серія НОМЕР_3 від 12.08.2004 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки від 28.05.2019 № 1436- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_5 , виданого 15.05.2000, ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, пенсія призначена з 10.05.2000.

Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області 23.11.2021, ОСОБА_3 дійсно знаходився на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України і отримував пенсію за віком у такому розмірі: з січня 2015 року по вересень 2020 року у сумі 275399,06 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 3993 0295 3882 2917, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області 23.11.2021, заявник ОСОБА_1 перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області і отримує пенсію за віком, пенсія з січня 2015 року по листопад 2021 року складає 114606,56 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Хрустальний Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим Бахмутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.12.2020.

Таким чином, із наданих документів вбачається, що заявник отримувала пенсію набагато меншу за пенсію її померлого чоловіка.

Однак, реалізувати своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника вона не може, оскільки не надала документів на підтвердження свого перебування на утриманні померлого годувальника.

У судовому засіданні було допитано заявника ОСОБА_1 в якості свідка. Свідок пояснила, що перебувала на утриманні свого чоловіка. Проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 з 1973 року, мали спільний бюджет, чоловік був годувальником заявника, оскільки працював на шахті. Свідок зазначила, що перебувала на утриманні чоловіка за його життя.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 , яка є донькою заявника, пояснила, що заявник залишилася без чоловіка, який був єдиним годувальником у родині, отримував велику пенсію, забезпечував родину та повністю утримував свою дружину. Подружжя проживало у АДРЕСА_1 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 , яка доводиться онукою заявника, пояснила, що на момент смерті ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_1 . Бюджет у подружжя був спільний. ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , який був єдиним годувальником. На даний час бабусі не вистачає коштів для проживання, оскільки розмір пенсії, який вона отримує, малий.

Письмові заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд до уваги не приймає, оскільки пояснення даних осіб не містять попередження про кримінальну відповідальність, вони не приведені судом до присяги свідків, заявником не заявлено клопотання про їх допит у судовому засіданні, а тому їх письмові покази не є належними та беззаперечними доказами обставин, на які заявник посилається у заяві.

Заявником на підтвердження своїх доводів надано суду акт про фактичне проживання з померлим на день його смерті № 2 від 12.11.2021 та довідки №141 від 10.06.2019 та № 5 від 12.11.2021, які видані установами, розташованими на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно з якими вбачається, що заявник ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного.

Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, м. Хрустальний (м. Красний Луч) є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Тому суд бере до уваги обставини, викладені в акті та довідках, виданих на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. При цьому суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Крім того, відмітками про місце проживання у паспортах подружжя підтверджено, що вони зареєстровані за однією адресою, що відповідає п.9 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою КМУ № 207 від 02.03.2016.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1973, разом проживали, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого ОСОБА_3 значно перевищує розмір пенсії заявника, то суд приходить до висновку, що пенсія померлого була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Таким чином, заявник ОСОБА_1 , будучи непрацездатною особою, перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за його життя.

Доводи заінтересованої особи про те, що заявник ОСОБА_1 не перебувала на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 та не мала потребу у матеріальній допомозі від чоловіка спростовуються показами свідків та матеріалами справи, а тому судом не приймаються до уваги.

Виходячи з наведеного, вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи та поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 90, 141, 259, 263-265, 293, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника - Дуванова Л.Л. , адреса: смт. Біловодськ, вул. Береговий тупик, 10, офіс 1, адвокат.

Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яке розташоване за адресою: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк Луганської області, .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 19 січня 2022 року.

Суддя: О.С. Стеценко