пр. № 2-о/317/4/2022
Справа № 317/2235/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.

при секретарі Герман Н.П.

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника зацікавленої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про встановлення факту проживання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, яку надалі уточнив, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту що він народився та постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Свою заяву обґрунтував тим, що його батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Єревана та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Запоріжжя, які перебували в зареєстрованому шлюбі, після його народження не зареєстрували в органах ЗАГС у визначеному законом порядку, та, незважаючи на вік, він до цього часу не має такого документу, як паспорт громадянина України. Не маючи жодного документу, що посвідчує його особу, його мати ОСОБА_5 звернулася для вирішення цього питання до Запорізького районного суду Запорізької області, який 26.01.2016 р. ухвалив рішення про встановлення його особи та походження від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 19.02.1986 р. в м. Запоріжжі. Так, 05.03.2016 заявник отримав свій перший документ - свідоцтво про народження. В цьому свідоцтві вказано, що його мати є громадянкою України, а відомості про громадянство батька відсутні. Де наразі перебуває батько - йому невідомо, оскільки він виїхав за межі України ще до 1991 року. Раніше, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 вересня 2006 року у справі № 2-0-83 2006 р., був встановлений факт проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України з народження до часу ухвалення судом вказаного рішення. Це рішення суду було необхідне для прийняття нею громадянства України. Наразі ОСОБА_3 проживає в с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області. Перебуває у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і мають двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відсутність паспорту також є перешкодою для реєстрації шлюбу у встановленому порядку та визначення його батьківства стосовно дітей з присвоєнням їм прізвища ОСОБА_9 . До того ж відсутність підтвердженого громадянства та паспорту громадянина України перешкоджає заявнику реалізовувати свої права як людини і громадянина, а саме реєструвати у встановленому порядку шлюб, набувати право власності, вільно та на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, сплачувати податки, отримати страховий стаж для отримання пенсійного забезпечення тощо.

20.09.2021 р. УДМС України в Запорізькій області було подано пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, просили відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю документальних доказів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Однак, 13.10.2021 УДМС в Запорізькій області до суду подано пояснення на уточнену заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, де керуючись статтею 6, 8 Закону України «Про громадянство України» та пунктом 1, 24, 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», який затверджено Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27.03.2001 № 215 не заперечують проти встановлення факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народився та постійно проживав до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Представник заявника адвокат Будовська Н.В. у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити її. Крім того пояснила, що на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року заявник, як малолітня дитина у віці 5 років, проживав разом зі своєю матір`ю, то теж відповідно до норм закону також є громадянином України з часу народження. Оскільки він не мав жодних персональних документів, то набути громадянство як України, так і іншої держави, чи вийти з громадянства він не мав можливості. Тому на даний час заявник є громадянином без громадянства. Наразі ОСОБА_3 мешкає в с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області. Перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 і має двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відсутність паспорту також є перешкодою для реєстрації шлюбу у встановленому порядку та визначення його батьківства стосовно дітей з присвоєнням їм його прізвища. Зареєструвати належним чином своє місце проживання не має змоги, оскільки у нього відсутній паспорт громадянина України. На його заяви до Управління державної міграційної служби в Запорізькій області про можливість отримання паспорту громадянина України він отримав відмову. Перша відмова від 23.02.2019 р. за № 2328-135/2328.1-19 була мотивована тим, що його мати набула громадянства України тільки в листопаді 2011 року. Відомості про батька відсутні. А тому його належність до громадянства України не встановлена. Зазначає, що на цей час він вже був дорослою людиною 25 років від народження. Вдруге відмова надійшла у березні 2019 р. безпосередньо від відповідача за № М-23/6/2301-19/2301.2/3287-19, яка містила фактично ті ж самі мотиви відмови, що і попередня. Відсутність паспорту також є перешкодою для реєстрації шлюбу у встановленому порядку та визначення його батьківства стосовно дітей з присвоєнням їм прізвища ОСОБА_9 . До того ж відсутність підтвердженого громадянства та паспорту громадянина України перешкоджає заявнику реалізовувати свої права як людини і громадянина.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, надали письмові пояснення.

Розглянувши подану заяву, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, чи особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.01.2016 встановлено факт, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Запоріжжя, матір`ю якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батьком є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , яке видано ОСОБА_3 лише 05.03.2016 р., зазначено мати ОСОБА_5 , є громадянкою України, батько - ОСОБА_4 , відомості про громадянство відсутні.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 вересня 2006 року у справі 2-о-83 2006 р., встановлений факт проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України з народження до часу ухвалення даного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійні проживали на території України. Про належність до громадянства Україні таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Суд вважає, що виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

У листі Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., 13 листопада 1991 року.

Зазначені вище обставини також підтверджуються показами свідків, які допитані в судовому засіданні.

Так свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що він є хрещеним батьком ОСОБА_3 . Похрестити його попросила хрещена ОСОБА_11 , так як вони були товаришами з її чоловіком. Зазначив, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в родильному будинку АДРЕСА_1 . Вони товаришували сім`ями та святкували разом свята. Спочатку сім`я ОСОБА_3 проживали в м. Запоріжжя, винаймали квартиру, потім переїхали до с. Веселе. З 2000 року вони мешкають в с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, так як купили там будинок. ОСОБА_3 постійно мешкав зі своєю матір`ю, територію України не покидав. Зауважив, що батьки ОСОБА_3 офіційно уклали шлюб в м. Запоріжжі. Батька ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності, та с того часу вони його більше не бачили.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що вона давно знайома з сім`єю ОСОБА_3 . У неї були подружні стосунки з його матір`ю. Мешкали вони в АДРЕСА_2 в одному будинку, свідок в 23 квартирі, а сім`я ОСОБА_5 в 21. Коли народився ОСОБА_11 , ОСОБА_13 попросила її стати хрещеною матір`ю. Зазначила, що після народження ОСОБА_3 забирала його з матір`ю ОСОБА_5 з пологового будинку АДРЕСА_1 . Зауважила, що приймала активну участь у життя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Постійно спілкувалися, святкували свята. Батько й мати ОСОБА_11 офіційно уклали шлюб в м. Запоріжжя. Батька ОСОБА_4 було притягнуто до кримінальної відповідальності, та з того часу вони його більше не бачили. Повідомила суду, що ОСОБА_3 постійно проживав зі своєю матір`ю, межі України не покидав. Тепер вони мешкають в АДРЕСА_3 , так як купила будинок. Таж повідомила, що у ОСОБА_5 у 90-х роках було викрадено документи і вона довго не могла їх відновити.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік.

Пунктом 25 Порядку № 215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території , що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Української Соціалістичної Радянської Республіки подає документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд погоджується з доводами представника Запорізького РС УДМС України в Запорізькій області, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.09.2006 року по справі №2-0-83 2006 р. встановлено факт проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України до теперішнього часу та ОСОБА_3 , як малолітня дитина станом на 24 серпня 1991 року, проживав разом з батьками, тобто з матір`ю ОСОБА_5 , таким чином підтверджується факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України до 24.08.1991.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_3 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 90, ), про встановлення факту проживання задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , народився та постійно проживав на території України до 24 серпня 1991 року, на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 14.10.2022.

Суддя Р.В. Мінгазов