Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/454/22
Провадження по справі № 2/514/235/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.,

при секретарі Георгієвій О.А.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області, третя особа: Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції м. Одеса Міністерства юстиції України, про визнання правочину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку присадибної земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить:

визнати недійною заяву ОСОБА_1 від 03.07.2014 р. № 431 про відмову від обов`язкової частки в спадщині ОСОБА_4 по спадковій справі № 185/2014;

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку присадибної земельної ділянки загальною площею 0,2357 кв.м, кадастровий номер :03:001:0051, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акту серії ЯК № 470765., на якій розташовано 1/2 частка житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася:

- з земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,9999 га, кадастровий номер :01:001:0218, яка розташована на території Юр`ївської сільської ради, яку було передано для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 022697;

- житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (колишній номер 203) та

- присадибної земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ЯК № 470765.

20 червня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт на своїх дітей: сину ОСОБА_6 заповідав житловий будинок, а доньці ОСОБА_7 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0218.

15 липня 2013 року, ще до смерті батька, помер син спадкодавця - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його донька, онука позивачки - ОСОБА_8 відмовилась від частки, на яку мав право її батько на користь інших спадкоємців.

У зв`язку із наявністю заповіту від 20.06.2007 року посвідченого секретарем виконкому Юрївської сільської ради Шульгіною М.Д., 03.07.2014 року до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області звернулася з заявою № 427 про прийняття спадщини за заповітом до майна ОСОБА_5 дочка померлого ОСОБА_9 .

Одночасно, 03.07.2014 року до нотаріальної контори звернулась із заявою про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині позивач ОСОБА_1 . На час подачі заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 була похилого віку, що й вплинуло на сприйняття нею фактів та обставин.

Незважаючи на наявність заповіту, присадибна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051 не охоплена заповітом і повинна успадковуватися спадкоємцями за законом, якими є її донька та вона, як дружина померлого.

Донька позивачки ОСОБА_10 прийняла спадщину за заповітом та успадкувала за законом 1/2 присадибної земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ЯК № 470765 на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17.02.2021 року.

На даний час житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності у позивачки ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 по 1/2 частки у кожної, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2019 р. Незважаючи на наявність права власності на 1/2 житлового будинку позивач позбавлена можливості оформити право власності на 1/2 присадибної земельної ділянки.

За таких обставин позивачка 15.12.2021 року, звернулась до нотаріуса з заявою про скасування (анулювання) її заяви від 03.07.2014 року про відмову від обов`язкової частки на спадщину та вирішення питання з оформлення належної їй обов`язкової частки спадщини у вигляді 1/2 присадибної земельної ділянки, яка належала померлому на підставі державного акту серії ЯК № 470765 (кадастровий номер :03:001:0051) виданого Юр`ївською сільською радою 20.12.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 00311 та яку її донька ОСОБА_9 не претендує.

15 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 отримула відповідь на свою заяву, в якій державний нотаріус роз`яснює їй, що відкликати (анулювати) заяву про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині вона мала право лише протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України (шести місяців з дня відкриття спадщини).

За таких обставин позивач ОСОБА_1 змушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів.

В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. З позовними вимоги позивача згодна.

Представник відповідача Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю.

Представник третьої особи: Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції м. Одеса Міністерства юстиції України надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, відповідачі на стадії підготовчого провадження звернулися до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 20 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про смерть № 157 (а.с.8)

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася:

- з земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,9999 га, кадастровий номер :01:001:0218, яка розташована на території Юр`ївської сільської ради, яку було передано для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ОД № 022697;

- житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (колишній номер 203) та

- присадибної земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ЯК № 470765.

20 червня 2007 року ОСОБА_4 склав згідно якого заповідав сину ОСОБА_6 житловий будинок, а доньці ОСОБА_7 земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:001:0218 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син спадкодавця - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його донька, онука позивачки - ОСОБА_8 відмовилась від частки, на яку мав право її батько на користь інших спадкоємців.

Відповідач, ОСОБА_9 є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в подальшому після укладення шлюбів змінювала прізвище на « ОСОБА_11 » та « ОСОБА_12 » (а.с. 37-43).

20 червня 2007 року відповідач у справі ОСОБА_13 звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою № 427 про прийняття спадщини за заповітом до майна ОСОБА_5

03 липня 2014 року до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області звернулась із заявою про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині позивач ОСОБА_1 (а.с. 10).

Незважаючи на наявність заповіту, присадибна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051 не охоплена заповітом і повинна успадковуватися спадкоємцями за законом, якими є донька позивача та вона, як дружина померлого.

Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року та ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 17.02.2021 року донька позивачки ОСОБА_10 прийняла спадщину за заповітом та успадкувала за законом 1/2 присадибної земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051, яка належала померлому на підставі Державного акту серії ЯК № 470765 (а.с. 16-18, 19).

З урахуванням викладеного, на теперішній час житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності у позивачки ОСОБА_1 та її доньки, відповідача у справі, ОСОБА_3 по 1/2 частки у кожної, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2019 року (а.с. 12-13).

Тож, незважаючи на наявність права власності на 1/2 житлового будинку позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити право власності на 1/2 присадибної земельної ділянки.

При зверненні до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про скасування (анулювання) її заяви від 03.07.2014 року про відмову від обов`язкової частки на спадщину та вирішення питання з оформлення належної їй обов`язкової частки спадщини у вигляді 1/2 присадибної земельної ділянки, яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі державного акту серії ЯК № 470765 (кадастровий номер :03:001:0051) виданого Юр`ївською сільською радою 20.12.2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 00311 та на яку її донька ОСОБА_13 не претендує.

15 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 отримала відповідь на заяву, в якій державний нотаріус роз`яснив останній, що відкликати (анулювати) заяву про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині вона мала право лише протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України (шести місяців з дня відкриття спадщини) (а.с. 21).

Так, відмова від прийняття спадщини це односторонній правочин. Недійсним він може бути визнаний на загальних підставах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст.1274 ЦК відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК.

Згідно ст. 229 ЦК України, «якщо особа, яка вчинила правочин (заява про відмову від спадщини і є одностороннім правочином), помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Тобто, існують причини для спору з приводу дійсності правочину, який оспорюється. Вони можуть бути досить різноманітні: помилка (ст. 229 ЦК України), обман (ст. 230 ЦК), насильство (ст. 231 ЦК) та інші дефекти. У ЦК окремо регулюються певні підстави для оспорювання правочинів (статті 222, 223, 225, 227, 229-233, 234, 235), але вичерпний перелік підстав не міститься. Це означає, що будь-який правочин можна оспорити, ст. 203 ЦК України ).

Відповідно до статей 229-231, 233 ЦК відмова від прийняття спадщини, здійснена під впливом помилки, обману, насильства, погрози або внаслідок збігу тяжких обставин, є оспорювана та може бути судом визнана недійсною.

Як встановлено судом, на час подачі заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 була похилого віку, це вплинуло на сприйняття нею фактів та обставин. Враховуючи те, що її чоловік при складанні заповіту все майно заповідав дітям, вона подала заяву нотаріусу про відмову від обов`язкової частки у спадщині до майна померлого чоловіка, вона не розуміла своєї помилки в тому що вона також є співвласницею житлового будинку і присадибної земельної ділянки та підписала заяву. Відмовляючись від обов`язкової частки у спадщині вона була впевнена, що все спадкове майно після смерті її чоловіка успадкує її донька. На час підписання заяви дружина спадкодавця ОСОБА_1 не розуміла, що вона як і її чоловік є співвласницею житлового будинку, але в подальшому при оформлені ОСОБА_3 спадкових прав на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 (колишній номер 203) позивачці, як і її донці довелося в судовому порядку встановлювати належність їй правовстановчих документів з приватизації житла та визнавати її право власності. Незважаючи на те, що чоловік позивачки - ОСОБА_4 заповідав дітям в рівних частках весь житловий будинок, йому згідно свідоцтва про право власності на житло, на праві власності належали лише 1/2 частина житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва виданого 03.08.1994 року Тарутинським агентством по приватизації житла на підставі розпорядження № 409 від 24.07.1994 р оку та копією заповіту (а.с. 9. 11).

За даних обставин, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити та розпорядитися 1/2 часткою присадибної земельної ділянки на якій розташована 1/2 частка її житлового будинку, оскільки звертаючись до нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки в спадщині вона помилилася щодо обставин, які мають для неї істотне значення, тобто неможливість оформлення присадибної земельної ділянки на якій розташовані 1/2 частина житлового будинку, яка належить їй на праві приватної власності.

До позовних вимог, пов`язаних з визнанням відмови від прийняття спадщини недійсною встановлено загальних строк позовної давності у три роки. Перебіг позовної давності про визнання відмови від спадщини недійсною обчислюється відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення свого права на отримання присадибної земельної ділянки позивачка ОСОБА_1 дізналася після поставлення судового рішення (10.12.2019 р.), яке набрало чинності 10.01.2020 року про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку присадибної земельної ділянки загальною площею 0,2357кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Тож, строк позовної давності позивачем не порушено.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 на день смерті чоловіка проживали разом.

Відповідно до Державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку серії ЯК №470765, який видано на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішень Юр`ївської сільської ради: 4 сесії 22 скликання Юр`ївської сільської ради від 29.11.1994 р. №1 та рішення 36 сесії Юр`ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 26.03.2010 року №136 вбачається, що останній є одноособовим власником земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0051 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14).

З урахуванням викладеного суд вважає, що помилка ОСОБА_1 щодо обставин, які мають істотне значення є підставою для визнання вищевказаного правочину недійсним та визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку присадибної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності та яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку серії ЯК № 470765, кадастровий номер :03:001:0051.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 представником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області, третя особа: Тарутинська районна державна нотаріальна контора Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції м. Одеса Міністерства юстиції України, про визнання правочину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку присадибної земельної ділянки - задовольнити.

Визнати недійною заяву ОСОБА_1 від 03.07.2014 року № 431 про відмову від обов`язкової частки в спадщині ОСОБА_4 по спадковій справі №185/2014.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку присадибної земельної ділянки загальною площею 0,2357 кв.м, кадастровий номер :03:001:0051, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акту серії ЯК № 470765, на якій розташовано 1/2 частка житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева