Справа № 522/5084/22
Провадження № 2/522/3573/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді: - Чернявської Л.М.

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про стягнення аліментів та визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Позивач мотивує вимоги тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із дня розлучення залишилась проживати з ним. Відповідач повноцінної участі у виховані дитини не бере. Мати проживає у м. Києві, а дочка з батьком 11 років проживає та навчається у м. Одесі. Він має постійну роботу, піклується про здоров`я дитини, ії фізичний, духовний та моральний розвиток відповідає інтересам дитини. Вважає, що найбільш сприятливі умови для виховання та забезпечення дитини ним створені, тому дитина має жити й надалі з ним.

Ухвалою суду від 28 квітня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

06 травня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив в якому не заперечувала щодо позовних вимог, але с певними умовами, щодо повноцінного догляду та піклування дитини батьком. Підтвердила, що з дитиною бачиться рідко, не має можливості наразі дитину забрати у м. Київ, де фактично проживає та працює, оскільки відсутнє своє помешкання у якому можливо забезпечити повноцінний розвиток дитини.

11 травня 2022 року від представника органу опіки та піклування ПРА ОМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Просили розглянути справу відповідно до норм закону.

12 травня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 13 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог в частині стягнення аліментів та закриття провадження по справі задоволено. Закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів.

Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

16 травня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Також надав до суду заяву малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адресовану до Приморського районного суду м. Одеси, з якої вбачається, що дитина має бажання проживати разом з батьком, оскільки вона навчається в м. Одесі та всі вчителі по музиці проживають в м. Одесі.

23 травня 2022 року від відповідача по справі надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2008 року, який заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2011 справа № 2-6998/11 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до паспортних даних позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до Свідоцтва про право власності має у власності квартиру та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та разом із ним проживає його малолітня дочка.

Відповідно до паспортних даних відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Указу Президента від 21.05.2007 №434.2007 відповідач з 2007 року офіційно працевлаштована у м. Києві.

Позивач відповідно до Витягу з бази «АРМОР» та Свідоцтва про державну реєстрації юридичної особи з 2013 року офіційно працевлаштований.

Дочка ОСОБА_3 відповідно до табеля успішності навчається у Одеському державному музичному ліцеї імені професора П.С. Столярського.

Відповідно до міжнародних грамот, дипломів дитина більш ніж як 10 років займається професійною грою на скрипці, з яких вбачається, що увесь педагогічний склад знаходиться у м. Одесі.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний Суд у провадженні N 61-9074св20 за аналогічним спором звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її дол. випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Так, судом враховано думку малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виявила бажання жити разом з батьком, оскільки ОСОБА_3 навчається грі на скрипці в м. Одесі з дитинства.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Позивач вважає, що безперервне проживання дочки з батьком в оточенні інших рідних для неї людей в цьому випадку забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Отже, врахувавши інтереси малолітної дитини, її психологічний стан та особливості мистецького розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дочки ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дітей.

Визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та її розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. 24 Конституції України; ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" ; ст.ст. 141,160, 161,171 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання та піклування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем його проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення підписано та складено 25 травня 2022 року.

Суддя Л. М. Чернявська