Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2253/21 Головуючий у 1-й інст. Васильчук О.В.
Категорія 32 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МиРославель-Агро»

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Васильчук О.В.

у цивільній справі №273/2253/21 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МиРославель-Агро» про розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 20.10.2015 року з кадастровим номером :02:000:0520, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «МиРославель Агро» та ОСОБА_2 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 37869895; та договір оренди земельної ділянки від 20.10.2015 року з кадастровим номером :02:000:0317, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «МиРославель Агро» та ОСОБА_2 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 37870174. В обґрунтування поданого позову зазначала, що вона після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала вказані вище земельні ділянки, які перебували у власності померлого спадкодавця, та були передані в оренду ТОВ «МиРославель Агро» у 2015 році строком на 7 років. 27.05.2021 року позивач надіслала відповідачу заяву-повідомлення про перехід права власності на земельні ділянки і за відсутності у спадкоємця примірника договорів оренди, просила надіслати їй копії, проте їх їй не було надано.

Позивач вказує, що їй відомо, що в аналогічних договорах оренди, які укладалися ТОВ «МиРославель Агро», в пунктах 39 було передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи Орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. А тому вона має право на розірвання укладених ОСОБА_2 20.10.2015 року договорів оренди згідно п.39 цих договорів.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МиРославель Агро» про розірвання договору оренди землі-задоволено.

Розірвано договори оренди земельних ділянок, укладені між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «МиРославель - Агро» та ОСОБА_2 , зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: на земельну ділянку площею площею 0,8770 га., кадастровий номер :02:000:0520, номер запису про інше речове право 37869895, договір оренди б/н від 20.10.2015 року; на земельну ділянку площею 1,8279 га, кадастровий номер :02:000:0317 , номер запису про інше речове право 37870174, договір оренди б/н від 20.10.2015 року.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МиРославель - Агро» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

У поданій апеляційній скарзі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МиРославель-Агро» (далі-СТОВ «МиРославель-Агро») просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що судом не враховано позиції Верховного суду щодо підстав поновлення договору оренди землі, які узгоджені у Постановах КГС Верховного Суду, зокрема, від 26.01.2021 року у справі №907/18/18, від 02.02.2021 року у справі №910/14000/18. Так, про зміну власника оспорюваного договору оренди земельної ділянки, відповідачу стало відомо з листа-повідомлення позивача від 27.05.2021 року. Лише через 2,5 місяці позивачем надіслано заяву від 25.08.2021 року та проекти договорів про розірвання договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0520 та :02:000:0317.

Вважає, що неповідомлення відповідача у 30-денний строк з дня отримання листа повідомлення від 17.06.2021 року №73 про непродовження дії договорів земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0520 та :02:000:0317 від 20.10.2015 року є підставою поновлення даних договорів на той самий строк на умовах, передбачених договорами оренди землі, крім розміру орендної плати. Зазначає, що орендар зі свого боку дотримувався та продовжує дотримуватися умов укладених договорів та законів, які регулюють порядок відносин щодо найму (оренди) землі. Будь-які дії, які б свідчили про невиконання орендарем обов`язків перед орендодавцем, на даний час відсутні.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між СТОВ «МиРославель Агро» та ОСОБА_2 були укладені договори оренди земельних ділянок: від 20.10.2015 року на земельну ділянку, площею 0,8770 га, кадастровий номер :02:000:0520, та на земельну ділянку площею 1,8279 га, кадастровий номер :02:000:0317, що підтверджується самими копіями договорів, які отримав суд на запит відповідача (а.с.77-78, 81-82).

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і 21.08.2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки (а.с.9,11).

27.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до СТОВ «МиРославель Агро» з повідомленням, що вона є спадкоємцем майна ОСОБА_2 та вимогою про надання копій договорів оренди (а.с.8).

Повідомленням від 17.06.2021 року № 37 СТОВ «МиРославель Агро» повідомило позивача, що вказані договори укладені строком на 7 років, направило для підписання проекти договорів оренди земельних ділянок з метою внесення змін до державного реєстру речових прав та повідомило про можливість отримати орендну плату (а.с.26).

25.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася до СТОВ «МиРославель Агро» з вимогою про розірвання договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на п.39 укладених договорів (а.с.14 25).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому судом враховано, що згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст.ст. 116,125 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі» .

За змістом ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині четвертій статті 32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В даному випадку судом встановлено, що у пункті 39 спірних договорів оренди землі сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або його розірвання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ст. ст. 1296 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі (п. «г» ч. 1 ст. 81, п «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України).

За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За таких обставин у ОСОБА_1 право власності на вказані земельні ділянки виникло на загальних підставах після реєстрації такого права, а саме 21.08.2020 року (а.с.10,12).

Тому суд першої інстанції вірно вважав, що за умови наявності імперативної умови про можливість розірвання строку дії договорів в результаті переходу права власності на земельні ділянки до інших осіб в п. 39 Договорів оренди землі, порушення позивачем строків передбачених ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» регулює порядок поновлення договору оренди землі.

Також Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №647/1460/17 дійшов висновку щодо можливості розірвання договору оренди землі у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування). При цьому Верховний Суд фактично вказав на те, що таке припинення можливе у випадку, якщо новий власник спірної земельної ділянки не бажає продовжувати дію договору оренди землі, укладеного з попереднім власником, а умовами договору оренди землі передбачено його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладених у постановах від 05 лютого 2020 року (справа № 624/423/16-ц), від 17 квітня 2020 (справа № 402/204/18), від 20 червня 2020 (справа № 402/99/18), ухвалі від 25 лютого 2021 року (справа № 273/1175/20) з аналогічного спору.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 77, 229 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що п. 39 Договору оренди землі передбачає його розірвання у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МиРославель-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: