Провадження N 2-з/521/110/22
УХВАЛА

Іменем України

13 квітня 2022 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Попової Ірини Сергіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась адвокат Попова І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій зазначила, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. У зв`язку з чим просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 11.08.99 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) користуватись майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 , заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 11.08.99 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які перешкоди пов`язані із можливістю зайти до квартири АДРЕСА_2 .

22.12.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву адвоката Попової І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику. Не погодившись з рішенням суду, адвокат Попова І.С., оскаржила вказану увалу до Одеського апеляційного суду.

24.03.2022 року на підставі постанови Одеського апеляційного суду ухвалу Малиновського районного суду скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

07.04.2022 року справу отримано Малиновським районним судом.

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та документами доданими до неї, суд приходить до наступних висновків.

Представник заявника адвокат Попова І.С. зазначає, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1983 по 1997 роки.

Заявнику ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за квартири АДРЕСА_2 . Разом з тим, представник зазначає, що вказаний об`єкт нерухомого майна придбано подружжям 13 вересня 1996 року, у період шлюбу.

Отже, на квартиру АДРЕСА_2 поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя (в силу ст. 60 Сімейного кодексу України).

Представник ОСОБА_1 зазначила що ОСОБА_1 змушена була виїхати з квартири АДРЕСА_2 , через дії ОСОБА_2 у лютому 2011, на підтвердження зазначеного заявником надано до суду копію заяву сусідів, що остання не проживає за вказаною адресою з лютого 2011 року. Також, зазначила, що ОСОБА_1 не оплачує комунальні послуги, живе в антисанітарних умовах, систематично вчиняє перешкоди у користування квартирою АДРЕСА_2 до якої ОСОБА_1 немає доступу. На підтвердження зазначених фактів заявником надано до суду заяву сусідів про утримання ОСОБА_2 спірної квартири в антисанітарних умовах . Проте, суд зауважує, що вказана заява не посвідчена головою правління ОСББ «ГЕНЕРАЛА ПЕТРОВА 27/4».

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо несплати ОСОБА_2 коштів за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі листи-вимоги від постачальників таких послуг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тому, не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

В даному випадку Заявник зазначає, про намір звернутися до суду з позовом немайнового характеру до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Більше того, суд звертає увагу, що шляхом пошуку інформації в автоматизованій системі документообігу суду, відсутні відомості про звернення до суду з ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Що викликає сумнів у наявності між сторонами спору.

Після дослідження доданих до заяви доказів, суд приходить до висновку, що

ОСОБА_2 згідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України є співвласником квартири АДРЕСА_2 , доказів які б спростовували вказані висновки суду матеріали справи не містять, заявником не надано до суду доказів, які б свідчили, що вказана квартира є особистою власністю заявниці.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З змісту процесуального законодавства України вбачається, що зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, заявник не надав до суду жодного доказу, який б свідчив про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки, представник Позивача зазначає, про намір звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право проживання житловою квартирою та виселення, проте просить застосувати заходи забезпечення позову до подання позовної шляхом заборони чинити їй перешкоди у доступні до житлової квартири, не зазначаючи, як вказані заходи забезпечення позову вплинуть на реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 , наразі вважається співвласником квартири.

З матеріалів справи, вбачається, що вимоги Заявника в частині забезпечення позову ґрунтуються лише на особистому переконані, оскільки, будь-яких доказів, стосовно того, що ОСОБА_2 , чинить перешкоди заявниці у доступі до квартири за АДРЕСА_2 матеріали справи не містяться, заява сусідів (а.с.) не є належним та достатнім доказом на підтвердження доводів заявниці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15вересня 2020 року в справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім, того суд зазначає, що заява, відповідно до вимог статті 151 ЦПК України, має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Заявником не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, наприклад, не вказано про можливість внесення конкретної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Додатково суд зазначає, що у заяві про забезпечення позову має міститися саме пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення, а не обґрунтування доцільності чи не доцільності застосування зустрічного забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), отже з наведеної норми випливає, що суд на свій розсуд в кожній окремій справі вирішує питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення, за виключенням випадків коли законом встановлено обов`язок суду про застосування зустрічного забезпечення.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-151, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Попової Ірини Сергіївни., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Роїк Д.Я.

13.04.22