Постанова

Іменем України

03 травня 2022 року

м. Київ

справа № 352/469/18

провадження № 61-19360св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Івано-Франківська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 рокуу складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Василишин Л. В., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області звернувся до ОСОБА_1 з позовом про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року:

- визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА № 1023

від 15 листопада 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та № 1192 від 28 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_2 »;

-визнано недійсним державний акт на право власності ЯМ № 749633, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,1000 га кадастровий номер :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району для ведення особистого селянського господарства;

-зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району з чужого незаконного володіння Загвіздянській сільській раді.

У ході виконання даного судового рішення встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 2198 від 14 вересня 2013 року ОСОБА_2 відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , який на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу (об`єднання) земельної ділянки від 26 вересня 2013 року поділив земельну ділянку площею 1,1000 га на дві земельні ділянки площею 0,9 га та 0,2 га.

Згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878 на підставі договору купівлі-продажу № 2391

від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_3 відчужена відповідачу ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка вибула із власності Загвіздянської сільської ради не з її волі, позивач, з врахуванням зміни та уточнення позовних вимог, просив витребувати на користь держави в особі Загвіздянської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею

0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878, яка розташована в адміністративних межах Загвіздянської сільської ради Тисменицького району, вартістю 241 180,00 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 16 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Тисменицького районного суду від 11 лютого 2016 року встановлено обставини щодо незаконності вибуття земельної ділянки площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 з комунальної власності територіальної громади с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області без згоди Загвіздянської сільської ради та не з її волі.

Разом з тим, про обставини щодо продажу ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_3 , який поділив придбану земельну ділянку на дві, одну з яких - площею 0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878, відчужив ОСОБА_1 , прокуратурі і Загвіздянській сільській раді стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000378 від 26 квітня 2013 року, у якому посадові особи прокуратури та Загвіздянської сільської ради були задіяні у рамках досудового розслідування.

Таким чином, звертаючись в суд з даним позовом 21 березня 2018 року, позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 січня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 січня

2021 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд виходив з того, що судом апеляційної інстанції не спростовано і не підтверджено висновки суду першої інстанції щодо пропуску позовної давності органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада

2021 року апеляційну скаргу Прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області задоволено, рішення Тисменицького районного суду від 16 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області земельну ділянку, розташовану на території Загвіздянської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, з кадастровим номером :07:001:0878, площею 0,2 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки та наявні підстави для її витребування у останнього на користь Загвіздянської сільської ради, оскільки вона вибула з її володіння не з її волі, а на підставі розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації, яке було згодом скасовано.

Також суд дійшов висновку, що Загвіздянській сільській раді до 2016 року не було відомо про поділ та відчуження спірної земельної ділянки

ОСОБА_1 , а останній не довів, що таку інформацію даний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, міг отримати раніше.

Крім того, суд відхилив посилання представника відповідача про те, що строк позовної давності в даній справі слід застосовувати з моменту обізнаності прокурора про подальшу передачу спірної земельної ділянки, оскільки такі спростовуються нормами чинного законодавства та судовою практикою.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19, від 22 травня 2019 року у справі

№ 234/3341/15?ц, провадження № 61-30536св18, від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, провадження № 14-435цс18, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, провадження № 14-85цс18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19, від 18 серпня 2021 року у справі № 352/467/18, провадження № 61-1506св20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Також зазначає, що матеріали даної справи місять підтвердження того, що Загвіздянській сільській раді було відомо про вибуття спірної земельної ділянки з її володіння та, як наслідок, порушення її прав ще з квітня 2013 року, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження № 0000378 від 30 січня 2015 року та рішенням 14 сесії Загвіздянської сільської ради 6 демократичного скликання від 27 квітня

2013 року.

Вказує, що при розгляді даної справи ключове значення для визначення початку перебігу строків позовної давності має момент, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалась або могла довідатись саме Івано-Франківська обласна прокуратура, а не Загвіздянська сільська рада, в інтересах якої вона діє, оскільки у випадку, якщо прокурор дізнався про порушене право раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор.

При цьому із ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року вбачається, що прокуратура знала про набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у власність.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив Івано-Франківської обласної прокуратури на касаційну скаргу, в якому остання просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначає, що судом апеляційної інстанції перевірялись доводи відповідача в частині встановлення факту, коли позивачу стало відомо про порушене право, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Також у січні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив Загвіздянської сільської ради на касаційну скаргу, в якому остання просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначала, що Загвіздянській сільській раді було відомо про незаконну приватизацію землі ОСОБА_2 , як наслідок було ініційовано судову справу № 352/1438/15-ц. Проте сільській раді не було і не могло бути відомо про подальші операції з відчуження, поділу та нового відчуження землі на користь інших осіб.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 04 березня 2016 року, визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА № 1023 від 15 листопада 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та № 1192 від 28 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_2 »; визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт ЯМ № 749633 на право власності на земельну ділянку площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району з чужого незаконного володіння Загвіздянській сільській раді.

Вказаним рішенням встановлено обставини щодо незаконності вибуття земельної ділянки площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 з комунальної власності територіальної громади

с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області без згоди Загвіздянської сільської ради та не з її волі.

Також цим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2198 від 14 вересня 2013 року відчужив земельну ділянку площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864

ОСОБА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_3 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу (об`єднання) земельної ділянки від 26 вересня 2013 року поділив земельну ділянку площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 на дві земельні ділянки площею 0,9 га з кадастровим номером :07:001:0877 та площею 0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878.

Згідно інформації ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878, яка є предметом спору у даній справі, ОСОБА_3 була відчужена відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2391 від 08 жовтня 2013 року і цього ж дня була проведена державна реєстрація права власності відповідача на спірну земельну ділянку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Щодо суті спору

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 11 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 04 березня 2016 року, визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА № 1023

від 15 листопада 2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та № 1192 від 28 грудня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність ОСОБА_2 »; визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт ЯМ № 749633 на право власності на земельну ділянку площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0864 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району з чужого незаконного володіння Загвіздянській сільській раді.

Вказаним рішенням встановлено обставини щодо незаконності вибуття земельної ділянки площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 з комунальної власності територіальної громади

с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області без згоди Загвіздянської сільської ради та не з її волі.

Також цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 2198 від 14 вересня 2013 року відчужив земельну ділянку площею 1,1000 га з кадастровим номером :07:001:0864 ОСОБА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_3 , поділивши спірну земельну ділянку на дві земельні ділянки площею 0,9 га з кадастровим номером :07:001:0877 та площею 0,2 га з кадастровим номером :07:001:0878, продав останню ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2391 від 08 жовтня 2013 року.

Верховний Суд погоджується з тим, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування у ОСОБА_1 як особи, за якою зареєстрована спірна земельна ділянка, вказаного нерухомого майна.

Щодо строку позовної давності

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність. Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження

№ 14-183цс18).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц (провадження № 14-85цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), на яку також посилався заявник у касаційній скарзі: «позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів».

Крім того, у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 листопада 2018 року у справі

№ 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що обчислення позовної давності у разі звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено, що прокурору було відомо про останнього набувача спірної земельної ділянки ще у 2014 році у межах кримінального провадження, зокрема, ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня

2014 року, постановленою у кримінальному провадженні

№ 0000378, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 26 квітня 2013 року, накладено арешт на земельні ділянки, що знаходяться в урочищі «Рінь» с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, виділені на підставі розпоряджень Тисменицької районної державної адміністрації від 28 грудня 2012 року. Ухвала слідчого судді містить виклад обставин про те, що розпорядженнями Тисменицької районної державної адміністрації від 28 грудня 2012 року неправомірно передані у приватну власність земельні ділянки в урочищі «Рінь», у тому числі ОСОБА_2 передана земельна ділянка, площею 1,1 га. У подальшому цю земельну ділянку поділено на ділянки меншої площі і продано, у тому числі ОСОБА_1 (кадастровий номер 070010878).

Враховуючи, що відомості про те, що останнім набувачем спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 мали бути відомі прокурору ще у 2014 році, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про сплив позовної давності, оскільки з позовом про витребування майна прокурор в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради звернувся лише у 2018 році.

Верховний Суд у визначенні перебігу позовної давності у спірних правовідносинах керується вимогами ЦК України та наведеними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) та від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18), за якими позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор у випадках, коли прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Необхідно враховувати, що у справі, яка переглядається, прокурор мав довідатися про порушені права держави в особі сільської ради у межах кримінального провадження, а тому доводи про те, що Загвіздянська сільська рада не брала участі у цьому кримінальному провадженні не можуть впливати на визначення моменту початку перебігу позовної давності, оскільки за таких фактичних обставин необізнаність територіальної громади про порушення її прав не може спростовувати фактів, що про такі порушення раніше стало відомо прокурору, який мав своєчасно вжити заходів задля захисту прав та інтересів держави в особі певного органу.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 352/467/18 (провадження № 61-1506св20) та

від 23 лютого 2022 року у справі № 352/1710/18 (провадження

№ 61-2278св21).

У зв`язку з наведеним висновки апеляційного суду щодо відхилення доводів відповідача про те, що строк позовної давності в даній справі слід застосовувати з моменту обізнаності прокурора про подальшу передачу спірної земельної ділянки, не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, в аналогічних справах в оцінці доводів сторін про те, що про порушене право Загвіздянської сільської ради стало відомо під час виконання рішення суду про повернення земельної ділянки, Верховний Суд враховував, що помилка в праві не може бути підставою переривання строку позовної давності (постанови Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 352/467/18 та від 23 лютого 2022 року у справі № 352/1710/18).

Верховний Суд наголошує, що дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Отже, Верховний Суд дійшов переконання, що суд першої інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, висновки суду апеляційної інстанції про те, що прокуратурою Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області не пропущено строк позовної давності, є помилковими.

Суд апеляційної інстанцій, скасовуючи законне рішення суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що судом з`ясовано фактичні обставини справи, надано оцінку зібраним доказам, правильно заставано норми матеріального права та ухвалено рішення у відповідності до вимог статті 263 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, сплачений ОСОБА_1 за подання касаційної скарги судовий збір у розмірі 7 235,40 грн підлягає стягненню з Івано-Франківської обласної прокуратурина його користь.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано?Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2021 рокускасувати, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2020 року залишити в силі.

Стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 235,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович