Справа №571/2055/21
Провадження № 2/571/84/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі:

судді - Верзун О.П.,

за участю секретаря судового засідання - Колодич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Соколової А.Р.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Центр управління промисловістю» Виробничого підрозділу «Томашгородський кар`єр» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допущення до роботи та виплати середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернув до суду з позовом, в якому зазначає, що 07.09.2018 на підставі наказу начальника виробничого підрозділу «Томашгородський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» був прийнятий на роботу на посаду економіста 1-ї категорії. 08.12.2021 року позивача було ознайомлено з наказом №197 від 08.12.2021 про відсторонення його з 09.12.2021 від роботи до моменту усунення причин відсторонення. Причиною відсторонення стало не щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19. Вважає, що даний наказ є безпідставним, незаконним та протиправним з підстав викладених в позовній заяві та просить суд:

1.визнати незаконним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Томашгородський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №197 від 08.12.2021 «Про відсторонення від роботи» та допустити до роботи;

2.зобов`язати АТ «Українська залізниця» нарахувати і виплатити середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, що в ній містяться.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження.

25 січня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Мотивує тим, що Виробничий підрозділ «Томашгородський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» на підставі наказу №ЦУП-4/313 від 23.11.2021 року філії «ЦУП» АТ «Укрзалізниця» видав власний наказ №183 від 23.11.2021 року на виробничий підрозділ «Томашгородський кар`єр», щодо ознайомлення працівників з обов`язковим профілактичним щеплення від СОVID-19, та надання документів, що підтверджуватимуть наявність профілактичного щеплення від СОVID-19 з переліком необхідних документів, з даним наказом позивач ознайомлений 24.11.2021 року, заперечень щодо наказу №183 від 23.11.2021 року не надав до відповідача. Між тим, пунктом 6 Наказу МОЗ (в редакції чинній на час відсторонення Позивача від роботи) до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року №83. Акціонерне товариство «Українська залізниця» включено до цього переліку. Також звертає увагу, що відповідно до постанови КМУ № 1236 керівник підприємства, установи та організації має забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень. Вразі не виконання законних актів відповідно до ст. 44-3 КУАП «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в обгрунтування поданої позовної заяви зазначив, що відсторонений від посади з 08.12.2021 року та до момену свого відновлення, маючи на утриманні двох малолітніх дітей та непрацюючу дружину, лишався без єдиного джерела доходу через те, що на думку роботодавця, за станом здоров`я може когось заразити ковідом. В цьому вбачає дискримінацію за станом здоров`я. Крім того, вважає, що процедура відбулась не по закону та всупереч чиному законодавству, зокрема, ст. 46 КЗпП України, яка не містить імперативну норму про відсторонення, а є бланкетною, тому не може бути самостійною і достаньою підставою для відсторонення.

Крім того, згідно статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Просив звернути увагу суду, що відстронення має відбутись у порядку встановленому законом, а не законодавством. А відтак, посилання відповідача на цей закон також не може бути самостійною підставою для відсторонення, а потребує дотримання процедури, встановленої законом.

Таким чинном, своє рішення про відстронення роботодавець міг прийняти лише у випадку відмови або ухилення від вакцинації, що підтверджується наявністю таких документів, як медична довідка ф. 063-2/о, акт, складений у присутності його, лікаря та свідків про його відмову від щеплення чи ухилення та подання санітарного лікаря. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благопололуччя населення» може мати місце відстронення носіїв хвороби або контактних осіб з виплатою допомоги. Вказана норма є чинною, незважаючи на те, що санітарно-епідеміологічна служба зазнала реорганізації та змін.

Оскільки таких доказів немає, то відсторонювати його не мали права. Крім того, рішення про щеплення за епідемічними показаннями має приймати санітарний лікар, а МОЗ-лише перелік професій, а не напаки, що також є підставою для визнання відторонення незаконним.

Так, Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

З посилання на положення ч. 3 та ч. 4 ст. 12 Закону зазначає, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Крім того, оскільки щеплення від ковід не включений у Календар щеплень, у зв`язку з тим, що вакцина має сумнівне значення у запобіганні поширенню захворюваності, не є достатньо вивченою, а тому її негативний вплив ще не вивчено. Через це вакцина від ковід та щеплення такою вакциною він вважає експериментом, що є для нього недопустимим та таким, що порушує його конституційні права.

Представник відповідача, ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Відсторонення від роботи на підставі ст.46 КЗпП України відповідач вважає законним та таким, що відповідає ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також положенням п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2021 року за № 1236.

Заслухавши доводи позивача та заперечення з боку представника відповідача, суд дійшов до наступного.

Сторони у справі перебувають у трудових правовідносинах; спірні відносини виникли з трудових, які урегульовані нормами КЗпП України, а також іншими нормативно правовими актами, що застосовуються до трудових відносин.

Вказана обставина не заперечувалась сторонами та підтверджується записом у трудовій книжці, внесеним на підставі наказу від 06.09.2018 (а.с.11 рядок 32).

Встановлено, що «Томашгородський кар`єр» є виробничим підрозділом філії «Центр управління промисловістю» акціонерного товариства «Українська залізниця» і діє від імені та в інтересах філії ЦУП, виконуючи делеговані функції. Виробничий підрозділ здіснює свою діяльність в межах законодавства, Статуту товариства, положення про філію, положення про ВП, керівництво якого серед іншого, має право вирішувати кадрові питання, в т.ч. щодо прийняття та звільнення працівників ВП (п. 3Розділу 10 Положення про ВП«Томашгородський кар`єр» а.с. 48-60).

Як вбачається із наказу № 197 від 08.12.2021 «Про відстронення від роботи, ОСОБА_1 , позивача у справі, відсторонено з 09.12.2021 без нарахування заробітної плати до моменту усунення причин відсторонення.

З вказаним наказом позивач ознайомлений, але з ним не погоджується та оскаржує його.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що у наказі не міститься посилання на підстави відсторонення, оскільки підстави відсторонення наведені у преамбулі наказу: ст. 46 КЗПП України, ч. 2 ст. 12 Закону україни «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021, п. 41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, а тому вважає посилання позивача на відсутність підстави для відсторенння у наказі надуманими (а.с. 8).

З наказу філії «Центр управління промисловістю» № ЦУП-4/313 від 23.11.2021 щодо вакцинації від гострої респіраторної хвороби СОVID-19 у філії та її виробничих підрозділах вбачається, що всіх працівників філії та її виробничих підрозділів мало бути проінформовано про обов`язковість профілактичного щеплення та необхідність надання документів у строк до 09.12.2021, що підтверджує наявність щеплення, а саме: документ про отримання повного курсу вакцинації або однієї її дози, включеної до переліку ВООЗ, міжнародний, внутрішній або іноземний сертифікат про вакцинаціцю (жовтий чи зелений) або довідку про абсолютні протипоказання (п.1.3 Наказу); в разі не надання таких відстронити від роботи такого працівника без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» ( п.3 Наказу, а.с. 61-62).

На виконання вище зазначеного наказу ВП «Томашгородський кар`єр» видав наказ № 183 від 23.11.2021 «Щодо вакцинації ві гострої респіраторної хвороби СОVID-19 у ВП «Томашгородський кар`єр» з аналогічними вимогами (п.1. п.4 Наказу а.с. 63).

Позивач підтвердив, що йому відомо про вказані накази, вони були доведені до відома, проте жодного з документів роботодавцю не надав, за отриманням документу про абсолютні протипоказання не звертався через своє внутрішнє переконання про неефективність і, навіть, шкідливість вакцинації. З лікарем спілкувався, однак стан здоров`я на наявність протипоказань, відтермінування щеплення не обстежував, на наявність антитіл не перевірявся, вважаючи зайвим.

На підтвердження обізнаності позивача з вимогами наказу долучено Додаток до наказу № 183 від 23.11.2021 ( рядок 16 а.с. 65).

У зв`язку з ненаданням жодного з вище перелічених документів на підтвердження щеплення чи наявність абсолютних протипоказань та на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021, п. 41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020. ОСОБА_1 відстронено, про що видано оскаржуваний наказ № 197 від 08.12.2021.

Отже, судом встановлено, що на момент розгляду справи документальне підтвердження наявності протипоказань до щеплення проти СОVID-19 або документу про отрмання щеплення у позивача відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

З аналізу ст.46 КЗпП України суд дійшов висновку про те, що законодавець у диспозиції виклав норму таким чином, що власник або уповноважений ним орган вправі відстронити працівника від роботи і в інших випадках, визначених законодавством.

В свою чергу, поняття законодавства є ширшим поняття закону і включає в себе, в тому числі, й підзаконні нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким органом, відповідно до Постанови КМУ №267 від 25.03.2015р. «Про затвердження Положення про Міністерство охорони здоров`я України» визначено Міністерство охорони здоров`я України.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 зі змінами від 01.11.2021 № 2393 затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі, підприємств, установ иа організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затв. Постановою КМУ від 04.03.2015 № 83.

Як про це зазначено представником відповідача у відзиві АТ «Українська залізниця» включено до цього переліку , вказана обставина позивачем не заперечувалась.

Суд звертає увагу на те, що у даному наказі міститься офіційне застереження: відповідно до примітки обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Наказ МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 пройшов державну реєстрацію Мінюстом, відповідно до підпункту 1 пункту 11 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 року № 34/5 державна реєстрація нормативно-правового акта здійснюється, якщо нормативно-правовий акт відповідає Конституції та законодавству України.

В преамбулі Наказ містить посилання на ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України та метою його прийняття є забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що посилання на Наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за №1306/36928 не відповідає Конституції та законодавству України, а також доводи позивача про те, що посилання на нього та ст.46 КЗпП України не є самостійними та достатніми підставами для відсторонення від роботи не заслуговують на увагу .

Постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» саме на керівників державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій покладено обов`язок забезпечити:

-контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 р. № 2153. (пп.1п.41-6)

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.(пп.2п.41-6).

Разом з тим, відповідно до пп.3п.41-6 Постанови № 1236 на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відтак, суд встановиши всі обставини справи, дійшов до переконання, що відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки був зобов`язаний діяти саме у такий спосіб відповідно до вище наведених нормативно правових актів чинного законодавства України, а не діяв на власний розсуд.

В іншому разі, тобто у разі, якщо поведінка роботодавця суперечила б вимогам законодавства, керівник підпадав би під дію ст. 44-3 КУпАП, якою передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, відсторонення від роботи працівників через їх відмову або ухилення від проходження вакцинації від короновірусної хвороби COVID-19 на термін до усунення причин такого відсторонення та ненаданням відповідних медичних довідок щодо наявності відповідних протипоказань є правомірним та відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Вакцинація є умовою допущення працівника до виконання своїх трудових фукцій.

Оскільки вакцинація від COVID-19 є добровільною, працівник самостійно вирішує та обирає можливий варіант своєї поведінки, а відтак покладення відповідальності на роботодавця за прийняті працівником рішення не може відповідати принципу справедливості, тому діюче законодавство у разі відсутності обов`язкової вакцинації або ненадання відповідних медичних довідок щодо наявності відповідних протипоказань до щеплення дозволяє відсторонювати таких працівників без нарахування та подальшої виплати заробітної плати.

Таким чином, у випадку, якщо працівник відмовляється або ухиляється від профілактичного щеплення, або не надав медичного висновку про наявність протипоказань щодо щеплення,- він підлягає відстороненню від виконання своїх професійних обов`язків, що не є тотожним звільненню і заходу дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Постановою КМУ № 1236 від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо оплати праці відсторонених працівників не суперечить положенням вказаного Закону та ст.94 КЗпП України.

Таким чином, вирішуючи вказану вимогу, суд керується роз`ясненнями Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18, відповідно до яких відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на вимогах закону, та наслідки у вигляді відстронення, що є також певною мірою втручання у трудові права за наведених обставин є пропорційним та виправданим, оскільки метою такого втручання є попередження поширення інфекційного захворювання на об`єктах стратегічного значення для економіки та безпеки держави, у зв`язку з чим не може розцінюватись судом як таке, що порушує статтю 8 Конвенції.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржуваний наказ про відстронення прийнятих у межах чинного законодавства, що свідчить про його правомірність та законність. Тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування, з огляду на що позовні вимоги, в тому числі і похідні, не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Центр управління промисловістю» Виробничого підрозділу «Томашгородський кар`єр» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допущення до роботи та виплати середнього заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місце знаходження: вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, 02099.

Повне рішення виготовлено 26 травня 2022 року.

Суддя