КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 357/2296/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7578/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Орєхов О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживача, повернення депозитних вкладів,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 26 січня 2022 року,

встановив:

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 28 762,20 доларів США за договором банківського вкладу від 06 грудня 2013 року, з яких 16 207,11 доларів США - сума вкладу та 12 555,09 доларів США - сума нарахованих відсотків, а також 16 808,25 Євро за договором банківського вкладу від 09 січня 2013 року, з яких 9 950,08 Євро - сума депозитного вкладу та 6 858,17 Євро - сума нарахованих відсотків.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 26 січня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 16 207,11 доларів США суми вкладу та 9 879, 67 доларів США нарахованих відсотків за договором банківського вкладу від 06 грудня 2013 року. В задоволенні інших вимог відмовилено.

Не погоджуючись із рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ананійчук О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Романченко О.М. просив задовольнити скаргу банку частково, змінивши мотивувальну частину рішення суду.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - Бригинець А.А., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 06.12.2012 між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDNWFD0, відповідно до умов якого було розміщено депозит в сумі 16 207, 11 доларів США строком на 366 днів під 10% річних. За умовами п. 3 договору строк його дії неодноразово продовжувався. 26.12.2019 він повідомив банк про дострокове розірвання договору з 13.01.2020. Однак банк відмовив йому у поверненні коштів, посилаючись на ту обставину, що припинив свою діяльність в АР Крим.

09.01.2013 він уклав з АТ КБ «Приватбанк» депозитний договір № SAMDN7052, відповідно до умов якого було розміщено депозит в сумі 9 950,08 Євро строком на 366 днів під 8%. Дія цього договору також продовжувалась на підставі п. 3. 27.01.2020 він повідомив банк про дострокове розірвання договору з 01.01.2020, відповідь на яку надано не було.

08.02.2020 він особисто звернувся до банку із заявою про розірвання депозитних договорів, однак відповіді надано не було.

В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача за договором від 06.12.2013: суму вкладу - 16 207,11 дол. США та відсотки - 12 555,09 дол. США, за договором від 09.01.2013: суму вкладу - 9 950,08 Євро та відсотки - 6 858,17 Євро.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив стягнути з відповідача також пеню за порушення строків повернення депозитів та порушення строків повернення відсотків за двома договорами відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

01.06.2020 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача за депозитним договором № SAMDNWFD200 від 06.12.2013, з яких 16207,11 доларів США - сума простроченого депозиту, а 12 688,30 доларів США - сума нарахованих відсотків згідно з договором станом на 26.05.2020; 16808,25 євро за депозитним договором № SAMDN7052 від 09.01.2013, з яких: 9950,08 євро простроченого депозиту та 6 858,17 євро відсотки згідно з договором; 1 286 860,73 гривень пені згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків повернення депозиту в доларі США за депозитним договором № SAMDNWFD200 від 06.12.2013; 980 831,11 гривень пені згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків повернення відсотків за депозитним в євро за договором № SAMDN7052 від 09.01.2013; 656 435,27 гривень пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків повернення процентів за користування вкладом в доларі США за депозитним договором № SAMDNWFD200 від 06.12.2013 та 471 012, 26 гривень пені згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення строків повернення процентів за користування вкладом за депозитним в євро за договором № SAMDN7052 від 09.01.2013.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказував, що 17.11.2014 уклав з ТОВ ФК «Фінілон» Договір про переведення боргу та 18.11.2014 - Додаткову угоду, а тому за договором №SAMDNWFD200 від 06.12.2013 новим боржником є вказане товариство. За договором № SAMDN7052 від 09.01.2013 кошти було повернуто 13.01.2014 і позивачем було відкрито новий депозитний договір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача суму вкладу за депозитним договором №SAMDNWFD200 від 06.12.2013 в розмірі 16 207, 11 дол. США, та суму нарахованих відсотків в розмірі 9 879, 67 дол. США, загалом 26 086,78 дол. США, в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» судовий збір на користь держави в розмірі 10 510 грн.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення суми вкладу відсотків та пені за депозитним договором № SAMDN7052 від 09.01.2013 були сплачені позивачу 13.01.2014.

Задовольняючи частково позовні вимоги за депозитним договором №SAMDNWFD200 від 06.12.2013, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було погоджено всі його істотні умови. Щодо строку дії договору було погоджено, що він продовжується на новий строк за умови відсутності заяви вкладника про бажання забрати кошти. Також було передбачено можливість дострокового розірвання договору при попередженні один одного за два дні. Після неодноразово продовження строку договору позивач 26.12.2019 скористався своїм правом та подав заяву про дострокове розірвання договору з 13.01.2020. Вказана заява надійшла до відповідача 08.01.2020, а тому він дотримався умов договору щодо завчасного повідомлення про намір розірвати договір. З дня розірвання договору відсутні підстави для нарахування відсотків на вклад, а тому суд стягнув на користь позивача вклад в сумі 16 207,11 дол. США та відсотки в сумі 9 879, 67 дол. США.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст.216, 236, 520, 651, 653, 654, 1059 ЦК України

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, в якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частини перша, третя статті 1060 ЦК України).

В чч. 1 та 5 статті 1061 ЦК України закріплено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав

З викладеного слідує, що строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У § 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) суд зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («Nejdet Sahin I Perihan Sahin v. Turkey», № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу).

Відмовляючи в поверненні суми вкладу та відсотків за депозитним договором №SAMDNWFD200 від 06.12.2013, відповідач пояснив при розгляді справи в суді першої інстанції, що 17.11.2014 між ним та ТОВ ФК «Фінілон» було укладено Договір про переведення боргу, а тому саме Товариство повинно повертати суму вкладу позивачу.

За положеннями статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до вимог статті 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, позивачем доведено, що між ним та банком виникли договірні відносини на підставі договору банківського вкладу та відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання із повернення вкладу та сплати процентів.

В апеляційній скарзі відповідач просить виключити з мотивувальної частини рішення висновок про те, що Договір переведення боргу №б/н від 17.11.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_1 , який є стороною письмового договору банківського вкладу, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч.2 ст. 1059 ЦК України, посилаючись на те, що внаслідок безпідставного встановлення судом першої інстанції факту нікчемності Договору переведення боргу від 17.11.2014, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон», фактично ухваливши рішення щодо неналежного відповідача. Суд першої інстанції не надав оцінки доказам, які свідчать про відсутність зобов`язання у банку перед позивачем. Укладення договору про переведення боргу не передбачає внесення будь-яких змін до договору банківського вкладу, а лише юридично змінює боржника за договором, кредитор не набуває правового статусу сторони договору про переведення боргу, та не стає носієм нових, додаткових для себе прав та обов`язків. Кредитор не є стороною договору про переведення боргу, закон не надає згоді кредитора правовстановлювального значення у договорі про переведення боргу, а останній вважається укладеним з домовленості первісного боржника з новим боржником з моменту досягнення домовленості первісним боржником з новим боржником. Закон не регламентує чіткої та однозначної форми надання згоди кредитора в переведенні боргу, не заборонено висловлювати згоду усно або шляхом вчинення конклюдентних дій, законом не обмежено виявлення та вираження волевиявлення кредитором обов`язковою письмовою формою.

В ст. 521 ЦК України регламентовано лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні, самого договору про переведення боргу, але не форми погодження кредитора на таке переведення. Матеріали справи містять докази розміщення банком відповідного повідомлення на сайті АТ КБ «Приватбанк» з встановленням строку для кредиторів (вкладників та власників банківських рахунків, договори з якими були укладені на території АР Крим) до 15.02.2015, для подання письмових заперечень щодо переведення боргу (грошових коштів кредиторів) на ТОВ ФК «Фінілон». Депозитний договір не повинен містити положень про переуступку (переведення боргу), оскільки укладення договору про переведення боргу не передбачає внесення змін до депозитного договору та є самостійним правочином. Тому апелянт вважав, що письмова форма правочину - Договору переведення боргу від 17.11.2014 була дотримана сторонами, згода кредитора на переведення боргу була отримана у спосіб, який не заборонений чинним законодавством, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права не притягнув ТОВ ФК «Фінілон» до участі в справі в якості відповідача.

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не застосовуються до правовідносин сторін. Беручи до уваги недоведеність поширення Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» на відносини, які виникли за укладеним між сторонами договором банківського вкладу, застосування вказаної норми в даному випадку не підлягає.

В умовах Депозитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем також не було передбачено можливості переведення боргу на іншу особу.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача про заміну боржника у Депозитному договорі з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон». Також відсутні докази наявності згоди позивача на заміну боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року (справа №321/1260/19) вказано, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Разом з тим, відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №757/61918/18) міститься правовий висновок, згідно якого доводи про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладник надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) у подібних правовідносинах.

Таким чином, Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є таким, що не породив юридичних наслідків, за ним не відбулось переведення боргу перед ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ ФК «Фінілон» за Депозитним договором №SAMDNWFD200 від 06.12.2013.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо незалучення в якості відповідача ТОВ ФК «Фінілон» є безпідставними, оскільки вказану юридичну особу було залучено в якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних щодо предмета позову на стороні відповідача ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року за заявою представника АТ КБ «Приватбанк» Бригинця А.А.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ананійчука Олексія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді