Житомирський апеляційний суд
Справа №276/175/18 Головуючий у 1-й інст. Мельник М. Л.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 276/175/18 за позовом Житомирського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Збаражського А.М. в смт. Хорошів,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року Володарсько-Волинський районний центр зайнятості, правонаступником якого є Житомирський обласний центр зайнятості, звернувся з позовом, в якому просив стягнути із відповідача 10948,86 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна, в період з 29.09.2009 року по 23.09.2010 року отримала допомогу по безробіттю в сумі 4531,99 грн, а за період з 24.11.2011 року по 17.11.2012 року в сумі 6416,87 гривень. Вважає, що ОСОБА_1 безпідставно отримала вказану допомогу, оскільки не повідомила про те, що одержує пенсію по інвалідності.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирського обласного центру зайнятості кошти в сумі 10948 грн. 86 коп., отриманих як допомога по безробіттю.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам про те, що кожного разу при зверненні до центру зайнятості вона надавала всі необхідні документи, в тому числі трудову книжку, в якій на першій сторінці було проставлено штамп Пенсійного фонду про призначення пенсії по інвалідності. Працівники центру зайнятості запитували про отримання пенсії за віком, тому в заявах про виплату допомоги по безробіттю вона зазначала, що таку пенсію не отримує. Жодного разу їй не повідомлялось, що вона не має права на отримання допомоги по безробіттю. Працівники центру зайнятості були зобов`язані при прийнятті та оформленні документів перевірити всі обставини для можливості призначення допомоги, мали доступ до комп`ютерної бази, де наявна інформація щодо отримання пенсії громадянами.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирський обласний центр зайнятості просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що позивач брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції через свого представника, а тому мала можливість ознайомлюватись із матеріалами справи. Наголошує, що тривалість перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з ТОВ «Совкувейт ЛТД», обставини трудової діяльності, включаючи запропоновану їй роботу та відвідини центру зайнятості, не мають значення для справи, оскільки предметом позову є лише вимога про стягнення боргу. У матеріалах справи містяться заяви встановленого зразка про надання статусу безробітної за підписом ОСОБА_1 від 29.09.2009 року та від 24.11.2011 року, в яких, зокрема, зазначено: «при зверненні особи з обмеженими фізичними можливостями вказується, з якого часу та яку пенсію він отримує».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач перебувала на обліку у Володарсько-Волинському районному центрі зайнятості як безробітна в період з 29.09.2009 по 23.09.2010 року та з 24.11.2011 року по 17.11.2012 року.

Направленими на ім`я директора Володарсько-Волинського районного центру зайнятості заявами від 29.09.2009 року та від 24.11.2011 року ОСОБА_1 просила надати їй статус безробітного із виплатою допомоги по безробіттю.

Відповідно до змісту поданих заяв, відповідачем зазначено, що пенсію вона не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років, а також не є членом особистого селянського господарства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено вимоги законодавства щодо отримання допомоги по безробіттю за період з 29.09.2009 року по 23.09.2010 року у розмірі 4 531,99 грн. та за період з 24.11.2011 року по 17.11.2012 року у розмірі 6 416,87 грн. з тих підстав, що останньою не було повідомлено центр зайнятості про наявність у неї пенсії по інвалідності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду з таких підстав.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-ІІІ від 02.03.2000 року функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття покладаються на органи державної служби зайнятості, які мають право діяти від імені Фонду.

Відповідно до п.6 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-ІІІ від 02.03.2000 року функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» (5067-17) та цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 року №803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до ст. 22 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на отримання допомоги по безробіттю мають застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону, - 180 календарних днів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» №1533-111 від 02.03.2000 року функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та цього Закону. Керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, входить до складу правління Фонду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону передбачено, що кошти Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону, фінансування заходів, передбачених статтею 7-1 цього Закону.

Згідно з п.п.1.2, 1.3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 р. №307, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітними підприємницької діяльності надається застрахованим та незастрахованим особам, визнаним у встановленому порядку безробітними. Допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості, на які покладено функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем перебування безробітного на обліку і виплачується в установленому порядку через банківські установи.

Згідно до приписів Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, наказом Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62. розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі, коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником центру зайнятості.

Відповідно до п.2 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1998 року №578 незайняті громадяни, інваліди та пенсіонери, які звертаються до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, підлягають реєстрації у цій службі. Під час реєстрації кожна особа самостійно або із застосуванням автоматизованої системи за допомогою працівника державної служби зайнятості заповнює картку персонального обліку громадянина, який шукає роботу (безробітного) і особистим підписом підтверджує достовірність внесених до неї даних та ознайомлюється з пам`яткою «Ваші права - Ваші обов`язки2. Форма зазначеної картки персонального обліку затверджується Мінпраці.

Відповідно до п.59 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1998р. №578 (Далі - Положення №578) громадяни, зареєстровані у встановленому порядку державною службою зайнятості як безробітні, які отримали право на одержання виплати допомоги по безробіттю та виявили бажання займатися підприємницькою діяльністю, мають право на отримання всієї суми допомоги по безробіттю (або неотриманого залишку цієї допомоги) за весь визначений законодавством період її виплати одноразово.

Пунктом 6 «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи особи, на підставі яких призначено матеріальне забезпечення, є недостовірними з вини роботодавця, центри зайнятості проводять перерахунок страхових виплат з дня їх призначення. Суми незаконно виплачених коштів повертаються роботодавцем. Виплата коштів, недоотриманих особою внаслідок зниження суми страхових виплат, здійснюється за рахунок коштів Фонду. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною другою статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, визначається у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом. Допомога по безробіттю інвалідам із числа осіб, зазначених у частині другій статті 22, не призначається.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 13.05.2004 року отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується відомостями наданими управлінням Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області.

Звертаючись до центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю, ОСОБА_1 в заявах про надання статусу безробітної не зазначила про наявність у неї пенсії по інвалідності, що передбачено формою самої заяви, а саме: «при зверненні особи з обмеженими фізичними можливостями вказується, з якого часу та яку пенсію він отримує». Також у матеріалах справи міститься підписаний відповідачкою додаток до персональної картки безробітного за 700005 про відвідування особою Центру зайнятості, надані послуги та прийняті рішення, у п.5 якого, зокрема, зазначено «Право на пенсію, в т.ч. пільгову, за вислугу років чи іншу пенсію маю/не маю, у разі пенсії по інвалідності вказати групу».

Відтак, доводи відповідача, що на запитання працівників центру зайнятості про наявність у неї пенсії за віком або ж пільгової пенсії нею було вказано про відсутність таких, колегією суддів відхиляються, позаяк не мають правового значення, оскільки факт отримання пенсії по інвалідності при оформленні допомоги по безробіттю ОСОБА_1 було приховано, що слід вважати поданням недостовірних даних.

Неповідомлення відповідачем таких даних є порушенням вимог ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове держане соціальне страхування на випадок безробіття» та відповідно до ч.3 ст.36 вказаного Закону є підставою для стягнення суми незаконно отриманого забезпечення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що до центру зайнятості було подано копії трудової книжки з відміткою пенсійного фонду про призначення їй пенсії, що свідчить про обізнаність позивача при призначенні допомоги про даний факт, не підтверджені належними доказами, навіть з тих підстав, що відповідачем особисто було зазначено про втрату трудової книжки, яка в подальшому була відновлена.

Оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, то колегія суддів не може стверджувати про обґрунтованість даного доводу сторони відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що положення статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на неї не поширювалися у зв`язку зі зміною редакції вказаної статті Законом 5067-VI ( 5067-17 ) від 05.07.2012 (ЗУ «Про зайнятість населення»), апеляційним судом також відхиляються, оскільки вказані зміни набули чинності із 01 січня 2013 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Решта доводів, викладених в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді