РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/104/20

Провадження № 2/293/117/2022

23 травня 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

з участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незавершеного будівництвом житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 ОСОБА_2 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив: визнати об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку, за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Станишівка об`єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_3 ; поділити об`єкт незавершеного будівництвом житлового будинку в натурі, виділивши йому у власність Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив «Берізка», відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 05.05.1995 по 16.10.2019 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Під час шлюбу вони побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Однак будинок не введений в експлуатацію та право власності на нього не зареєстровано. Незавершений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :166003:0238, яка придбана відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки 23.02.2019. Позивач просить визнати даний незавершений будівництвом житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити йому Ѕ його частину.

Під час розгляду справи в суді позивач змінив позовні вимоги та подав уточнену позовну заяву, в якій просить лише визнати спірний незавершений будівництвом житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.58-61).

ІІ. Процесуальні дії по справі та позиції сторін

На підставі ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 11.12.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна передано за підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області, з тих підстав, що нерухоме майно знаходиться на території Черняхівського району Житомирської області (т.1 а.с.152).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 головуючим суддею визначено Проценко Л.Й. (т.1 а.с.154)

13.01.2021 суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для усунення недоліків позову, а саме: позивачу слід було уточнити позовні вимоги та зазначити точну адресу розташування спірного майна (т.1 а.с.155-156).

01.02.2021 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказав, що незавершений будівництвом житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.161-164).

Ухвалою від 01.02.2021 суд прийняв справу до свого провадження та постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначив на 16.02.2021 (т.1 а.с.173).

16.02.2021 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст.259 ЦПК України, суд постановив відкласти розгляд справи на 03.03.2021 за клопотанням представника відповідача (т.1 а.с.191-192).

03.03.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача та призначив судову будівельно-технічну експертизу для визначення ступеня готовності незавершеного будівництвом житлового будинку та можливості варіантів його поділу. Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено (т.1 а.с.208-211).

10.11.2021 до суду надійшов висновок експертів №326/11-2021 від 01.11.2021 (т.2 а.с.5-41). Ухвалою від 11.11.2021 суд поновив провадження по справі та призначив наступне підготовче судове засідання на 29.11.2021 (т.2 а.с.42).

26.11.2021 представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 , на електронну адресу суду подала клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху, де вказала, що позивачем не в повному розмірі сплачено судовий збір (т.2 а.с.49-50).

Ухвалою від 29.11.2021 суд задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_1 частково. Позовну заяву ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя залишив без руху та надав позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, а саме позивачеві необхідно було сплатити судовий збір за дві позовні вимоги (т.2 а.с.53-54).

21.12.2021 представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про продовження терміну сплати судового збору до 24.12.2021 (т.2 а.с.57).

28.12.2021 на електронну адресу суду ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, в якій змінив позовні вимоги та просить лише визнати спірний незавершений будівництвом житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.58-61).

Суд, ухвалою від 29.12.2021 продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви до 24.12.2021. Прийняв до розгляду змінений предмет позову та постановив в подальшому здійснювати розгляд позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання об`єкта незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив «Берізка» об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також суд, ухвалою постановив продовжити підготовче засідання 25.01.2022 об 11:00 год. (т.2 а.с.62-63).

14.01.2022 поштовим зв`язком до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що в матеріалах справи міститься технічний паспорт на спірний будинок, в якому вказано рік виготовлення майна 2020 рік. Також зазначає, що у висновку експертів за також зазначено рік побудови житлового будинку 2020 рік, як дата побудови об`єкту. Відповідач також звертає увагу суду на те, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 16.10.2019. В рішенні суду зазначено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, сім`я фактично припинила своє існування. Дані обставини вказують на те, що набуття спірного майна відбулось не за час шлюбу, а після його розірвання. Позивач не зазначає в позові свою роль у створенні майна, про спільність якого ставиться питання. Він не зазначає, яку майнову або трудову участь він поніс при створенні цього майна. Також звертає увагу суду на те, що позивач визначає спірний будинок житловим, хоча насправді тип спірного будинку садовий, як зазначено у висновку експертизи. Відповідач визначила суму витрат, які очікує понести на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15 000 грн. Точну суму та її підтвердження буде надано в ході розгляду справи. Просить відмовити в задоволенні позову повністю (т.2 а.с.67-69).

25.01.2022 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.02.2022 (т.2 а.с.78-79).

Під час розгляду справи в суді, 23.02.2022 позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.01.2020 (а.с.24), в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги. Позивач пояснив, що спірний будинок він з дружиною почав будувати у 2012 році. Вони купили недобудований садовий будинок разом з земельною ділянкою, і далі разом за спільні кошти, перебуваючи у шлюбі, добудовували. Водночас звернув увагу суду, що навіть до офіційного розірвання шлюбу (рішення суду від 16.10.2019), вони деякий часз дружиною ОСОБА_3 не вели спільного господарства; він працював на будівельних роботах, їздив по заробітках та за ці кошти самостійно будував будинок, власноручно робив ремонтні роботи. Дружина участі у цьому ні в матеріальному, ні у фізичному плані не приймала. Пояснив, що дозволу на будівництво вони не отримували та до даного часу будинок в експлуатацію не введений, оскільки колишня дружина відповідачка по справі чинить в цьому перешкоди. Самостійно він цього зробити не може. Змушений звернутись до суду з позовом про визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки відповідачка хоче особисто оформити на себе право власності на спірний будинок, мотивуючи тим, що він був побудований нею після розлучення, посилаючись на те, що технічний паспорт на спірний будинок був виготовлений у червні 2020 року. З вказаних підстав позивач та його представник просять задовольнити позов та визнати спірний будинок спільною сумісною власністю його та відповідачки.

Представник відповідачки - адвокат Горлова М.В., яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 15.05.2020 (т.1 а.с.49), в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вказуючи на те, що відповідачка ОСОБА_3 самостійно будувала будинок вже після розірвання шлюбу. Вона офіційно працювала, виділяла кошти працівникам, які будували будинок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є сусідом по дачі сторін по справі. Вказав, що років десь тому сім`я ОСОБА_6 купила зведений будинок з ракушняку, вкриту дахом (недобудову). На скільки йому відомо всі ремонтні роботи по будівництву робив ОСОБА_7 , бо він будівельник, йому допомагала його бригада робочих. Дружина ОСОБА_8 там садила малину, огородину, а так востаннє він її там бачив років чотири тому. У літній період часу часто бачить ОСОБА_2 , який господарює та проживає в цьому будинку, а за зимовий період нічого сказати не може, оскільки сам там не проживає. Будинок будувався близько десять років. Великий об`єм роботи зроблено. Всі матеріали привозив ОСОБА_7 на власному автомобілі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_10 з 2008 року. ОСОБА_6 почав будівництво років десять назад, купивши лише коробку з ракушняка. Всі роботи по будівництву робив він сам, щодо колишньої дружини та її внеску в будівництво нічого сказати не може.

23.02.2022 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 14 год. 30 хв. 15.03.2022 (т.2 а.с.85-87).

15.03.2022 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача про перенесення розгляду справи на інший день у зв`язку з введенням військового стану на території України (т.2 а.с.91).

15.03.2022 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, відклав судове засіданні на 12.04.2022 (т.2 а.с.92).

11.04.2022 на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Горлової М.В. про відкладення розгляду справи на іншу дату. Причиною відкладення розгляду справи є те, що адвокат Горлова М.В. не має можливості прибути в судове засідання в зв`язку з тимчасовою відсутністю на території Житомирської області в зв`язку з введенням воєнного стану на території України. Також зазначає, що будівля, в якій розташовувався офіс адвоката (організаційна техніка, матеріали справ) зазнала значних пошкоджень на внаслідок ракетного удару окупаційними військовими РФ по будівлі ліцею №25 в м. Житомирі, який знаходиться в безпосередній близькості до офісу адвоката (а.с.94).

12.04.2022 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача відклав судове засіданні на 12:00 год. 12.05.2022 (т.2 а.с. 94-95).

12.05.2022 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача відклав судове засіданні на 11:00 год. 23.05.2022 (т.2 а.с.97-98).

23.05.2022 сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Сачок А.В. на електронну адресу суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять врахувати надані пояснення, покази надані свідками та письмові докази по справі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Горлова М.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмовому відзиві та правовій позиції відповідача по справі у судових дебатах. Також долучила до матеріалів справи клопотання про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн. разом з копією акта наданих послуг від 20.05.2022 та доказ направлення клопотання з додатками представнику позивача.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні під час розгляду справи досліджено надані сторонами докази, та встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1995 по 16.10.2019. Зазначена обставина підтверджується рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16.10.2019, відповідно до якого шлюб, зареєстрований 05.05.1995 виконавчим комітетом Харалузької сільської ради Корецького району Рівненської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за актовим записом №2, розірвано (справа 295/7024/19). Рішення набрало законної сили 16.11.2019 (а.с.6).

Матеріалами справи підтверджено, що під час шлюбу відповідачкою придбана у гр. ОСОБА_11 земельна ділянка площею 544 кв.м., з кадастровим номером :16:003:0238, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1558 (т.1 а.с.166-167).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 02.12.2020, наданого за запит представника позивача ОСОБА_4 власником земельної ділянки за кадастровим номером :16:003:0238, площею 0,0544 га є гр. ОСОБА_12 на підставі державного акту від 04.08.2009 ЯЖ 934621 (т. 1 а.с.168-170).

В судовому засіданні встановлено, що разом з вказаною земельною ділянкою сторони придбали незавершений будівництвом садовий будинок, який не відображений у зазначеному вище договорі, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Зазначений будинок не введений в експлуатацію та не зареєстрований у встановлений чинним законодавством порядку.

Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , він виготовлений на замовлення ОСОБА_2 станом на 15.06.2020. Технічний паспорт містить план будинку садибного типу, літера «А», експлікацію приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку, характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами ( т.1 а.с.86-89).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №326/11-2021 від 01.11.2021 відсоток готовності незавершеного будівництвом садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 » станом на дату проведення дослідження становить 89,0 %. Поділ незавершеного будівництвом садового будинку як передбачено п.6 постанови пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991(із змінами), відповідно до часток співвласників в розмірі Ѕ та Ѕ не вбачається можливим. Дійсна ринкова вартість досліджуваного об`єкта в цінах станом на дату проведення дослідження становить 620 200 грн (т.2 а.с. 7-40).

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, мотиви, з яких виходить суд

Майнові відносини, які складаються між подружжям, урегульовано у нормах Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому згідно вимог статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майном, згідно із приписами статті 179 та частини першої статті 190 ЦК України, є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Так, згідно ч.2 та ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 справа №373/762/15-ц. Окрім того, ВС в цій постанові погодився з міркуваннями місцевого суду в тому, що сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, розпочали будівництво незавершеного будівництвом садового будинку, тому така нерухомість є спільним майном подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2710цс15, від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту вказаних процесуальних норм права, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що будівництво спірного будинку розпочато у 2020 році, так як матеріали справи містять технічний паспорт на спірний будинок, що виготовлено на ім`я позивача по справі станом на 15 червня 2020 року, тобто після розірвання шлюбу з ним. Зазначені обставини, як і покази представника відповідача, що будинок будувався після розлучення з позивачем за власні кошти відповідачки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та були спростовані показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які є проживають по сусідству та достеменно знають, що спірний незавершений будівництвом садовий будинок купили відповідачі під час перебування в шлюбі, та в подальшому будівельні і ремонтні роботи у ньому проводив позивач протягом останніх десяти років.

Крім того, згідно роз`яснень викладених в постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.23 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали земельну ділянку за кадастровим номером :16:003:0238, площею 0,0544 га, яка розташована в с.Вільск, Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області разом із незавершеним будівництвом садовим будинком, будівництво якого продовжувалось сторонами як під час шлюбу та ведення спільного господарства, так і після розлучення самим відповідачем. Дані обставини підтверджені показами позивача та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_9 , які засвідчили, що спірний садовий будинок будувався як за спільні кошти подружжя, так і за особисті кошти позивача, після розірвання сторонами шлюбних відносин у 2019 році.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та уточнені позивачем позовні вимоги, суд дійшов висновку, що спірне майно - незавершений будівництвом садовий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності - рівними, оскільки інше сторонами не оспорюється.

Вирішуючи спір по суті, суд керується також вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, згідно яких завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача .

У зв`язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн. (т.1 а.с.23) та витрати за проведення експертизи в розмірі 8237,28 грн. (т.2 а.с.6).

Керуючись ст.ст. 4,13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незавершеного будівництвом садового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити повністю.

Визнати об`єкт незавершеного будівництвом садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кооператив «Берізка», об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 8237,28 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення складений та підписаний 24.05.2022

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО