Постанова

Іменем України

20 травня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5467/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Яценко Н.О.

від 13 вересня 2021 року

у цивільній справі №756/16670/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 ,

третя особа - Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, звернулася до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 87 951,63 грн за період з 16.06.2011 по 28.09.2018.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2011 з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2011 і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не сплачував аліменти за рішенням суду, утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2018 склала 87 951,63 грн, а сума нарахованої пені в період з 06.06.2011 по 01.01.2013 становить 220 177,76 грн.

Позивачка вважала, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 87 951,63 грн, яка розрахована відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України.

Відповідач позов не визнав та подав відзив, в якому зазначив, що він не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментах та у зв`язку з цим звернувся до виконавчої служби із заявою про здійснення перерахунку. На підставі наданих державним виконавцем документів, він здійснив власний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який станом на 01.10.2018 становить 32 504,49 грн, а не 87 951,63 грн, як про це зазначено у розрахунку державного виконавця, оскільки останній невірно тлумачить положення ч. 2 ст. 195 СК України.

Також зазначав, що позивачка декілька років проживає за кордоном, а дитина проживає з її рідною сестрою, а тому постає питання щодо цільового використання коштів позивачкою з 2015 року.

Крім того, звернув увагу на його матеріальний та сімейний стан, а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в нього народилася дочка ОСОБА_4 , а також він постійно надає матеріальну допомогу матері ОСОБА_5 , оскільки рівень її пенсійного забезпечення не дозволяє в повній мірі самостійно утримувати себе та сплачувати необхідні платежі за квартиру. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

05 лютого 2021 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 807,94 грн.

В обгрунтування заяви зазначила, що 06.12.2019 державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого заборгованість склала 151 807,94 грн, а тому сума нарахованої пені, розраховоної відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, у період з 06.06.2011 по 06.12.2019 становить 151 807,94 грн.

Також зазначила, що у період з 06.12.2019 по 19.02.2020 ОСОБА_3 сплатив заборгованість по аліментам в сумі 151 885,00 грн. На думку позивачки, дана обставина вказує на вину відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення пені у розмірі 151 807,94 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 807,94 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про наявність його вини у несвоєчасній сплаті аліментів, пославшись на факт оплати боргу в сумі 151 885,00 грн, оскільки не врахував, що розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, було оскаржено у ході виконавчого провадження. Також, судом не взято до уваги докази, які підтверджують постійні сплати аліментів та як наслідок відсутність ухиляння платника від їх сплати.

Додав, що заборгованість по аліментам ним була сплачена, але не визнана в повному обсязі, так як оплату здійснено з метою уникнення негативних наслідків, як то заборони виїзду за межі України, арешт рухомого та нерухомого майна.

Судом не було враховано його матеріальний та сімейний стан, а саме наявність на утриманні ще двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заробітну плату (дохід) в сумі 6 080,89 грн.

За наведених обставин просив частково скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 20 000,00 грн.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін (а.с. 212-213, 215-216).

Позивачка належним чином повідомлення про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 217-219). Відзив на апеляційну скаргу не подавала.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.07.2011 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Оболонського району) Пухальською Н.С. 23 серпня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №28281781 з примусового виконання виконавчого листа №2-4011 від 01.08.2011, виданого Оболонським районним судом м. Києва на виконання вищевказаного рішення суду від 28.07.2011.

В матеріалах справи міститься два розрахунки заборгованості по аліментам.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 31.10.2018 державним виконавцем ВДВС Оболонського району Федорчук М.Ф., розмір заборгованості по аліментам, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 рішення суду від 28.07.2011, станом на 01.10.2018 складав суму 89 751,63 грн.

06 грудня 2019 року старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського району Барановським Б.В. складено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого розмір заборгованості по аліментам у ОСОБА_3 станом на 06.12.2019 складав 151 807,94 грн.

Згідно квитанцій АТ "КБ "ПриватБанк", в рахунок погашення заборгованості по аліментам відповідачем 06.12.2019 сплачено 20 000,00 грн, 14.12.2019 - 29 995,00 грн, 09.01.2020 - 14 995,00 грн, 27.01.2020 - 34 995,00 грн та 19.02.2020 - 51 900,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів, розраховану відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, в сумі 151 807,94 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачкою долучено розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем станом на 31.10.2018 (а.с. 12-13) з цього розрахунку вбачається, що за період з червня 2011 року по вересень 2018 року нараховано аліменти в розмірі 159 513,63 грн, а сплачено за цей період 71 562,00 грн. При цьому, за період з червня 2011 року по квітень 2018 року сплачено (71 562,00-8395,00) = 63 167,00 грн.

Відповідач не погоджуючись з вищевказаним розрахунком заборгованості по аліментам, звернувся до ВДВС Оболонського району з вимогою про здійснення перерахунку. Також, відповідач звертався до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просив зобов'язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам (а.с. 119-122).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 06.12.2019 (а.с. 160), нараховано аліменти за інший період, а саме з червня 2011 року по листопад 2019 року в розмірі 180 672,80 грн та зазначено, що за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року сплачено 28 864,86 грн. Також, в цьому розрахунку визначено розмір заборгованості в сумі 151 807,94 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що після визначення державним виконавцем заборгованості відповідач перерахував відповідачу кошти в сумі 151 807,94 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилався на те, що з розміром заборгованості він не погоджувався у повному обсязі, але ці кошти він сплатив з метою уникнення негативних наслідків, як то заборони виїзду за кордон та інше.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що виконавцем невірно визначено розмір заборгованості по аліментам, оскільки при обох розрахунках виконавцем не було враховано розміру сплачених аліментів за період з червня 2011 року по травень 2018 року в сумі 63 167,00 грн. Доказ на підтвердження сплати коштів в такому розмірі було надано позивачем до суду першої інстанції, а саме розрахунок заборгованості від 31.10.2018. Більше того, здійснивши розрахунок пені, позивачка визнала сплату відповідачем цих коштів на погашення аліментів.

Таким чином, аналіз наведених обставин вказує на те, що за наявними у справі доказами розмір заборгованості по аліментам за період з червня 2011 року по грудень 2019 року становив 88 640,94 грн = (180 672,80 (заборгованість станом на 06.12.2019) - 63 167,00 (сплата аліментів за період з червня 2011 року по квітень 2018 року) - 28 864,86 (сплата аліментів за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року).

Апеляційна скарга не містить доводів з посиланням на докази, які спростовують вказаний розмір заборгованості по аліментам в сумі 88 640,94 грн, який існував станом на 06.12.2019.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість виникла не з вини відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16).

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину вже свідчить про наявність у останнього відповідного зобов`язання, яке передбачено нормами сімейного законодавства та спрямовано на забезпечення належного утримання та розвитку дитини.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача розміру заборгованості зі сплати аліментів станом на 06.12.2019 в сумі 151 807,94 грн. При цьому, рішення суду ґрунтується лише на єдиному доказі, а саме доказу про перерахування коштів в такому розмірі відповідачем, без врахування інших доказів, що наявні в матеріалах справи.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору, зокрема в частині визначеного розміру заборгованості по аліментам, а відтак і розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Отже, станом на 06.12.2019 у ОСОБА_3 існував борг по аліментам в сумі 88 640,94 грн.

За приписами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, позивачка посилалась на те, що сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 06.06.2011 по 06.12.2019 розрахована відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України та становить 151 807,94 грн, тобто не більше 100% розміру заборгованості. До заяви про збільшення позовних вимог позивачка не долучила розрахунку пені. В матеріалах справи міститься лише розрахунок пені, наданий позивачкою разом з позовною заявою, згідно якого розмір пені становить 220 177,76 грн (а.с. 14-69).

Враховуючи викладене та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 196 СК України, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати розміру заборгованості, який становить 88 640,94 грн.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що наявні правові підстави для визначення розміру пені у меншому розмірі ніж розмір заборгованості за аліментами.

Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Цивільний кодекс України визначає дві умови, за яких суд може зменшити розмір неустойки: 1) розмір неустойки значно перевищує розмір збитків; 2) наявність обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, відповідач просив суд при вирішенні спору врахувати його матеріальний та сімейний стан, а саме наявність на його утриманні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надання постійної матеріальної допомоги своїй матері ОСОБА_5 , оскільки розмір пенсії не дозволяє їй самостійно утримувати себе (а.с. 79-85).

На підтвердження свого матеріального та сімейного стану відповідач до суду надав довідку з місця роботи, в якій зазначено, що ОСОБА_3 працює в ТОВ "Будівельна компанія "ПАНБУД" на посаді інженера-будівельника з окладом 4 200,00 грн (а.с. 99). Також відповідачем надано копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки ОСОБА_6 (а.с. 100).

Статтею 48 Конституції Українивстановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Враховуючи обмеження неустойки 100 відсотками заборгованості, беручи до уваги щомісячний дохід відповідача, факт народження в нього ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки ОСОБА_4 та ті обставини, що ним аліменти на утримання сина ОСОБА_9 сплачені у повному обсязі у лютому 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, наявні правові підстави для зменшення розміру пені до 50% від розміру боргу по аліментам, що становить 44 320,47 грн.

Зважаючи на те, що після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, суд вважає що саме такий розмір пені є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, а також суд виходить із реальної матеріальної можливості відповідача виконати рішення суду, що відповідатиме інтересам дитини.

При цьому, колегія суддів, визначаючи пеню в розмірі 44 320,47 грн, також враховує визнання відповідачем пені на суму 20 000,00 грн, про що останній зазначив в апеляційній скарзі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру пені з 151 807,94 грн до 44 320,47 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні ОСОБА_2 до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.02.2021, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 908,00 грн, від якого позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на викладене та беручи до уваги ціну позову та те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 44 320,47 грн, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 265 грн 14 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інша частина судового збору - 642,86 грн (908-265,14) компенсується за рахунок держави.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року - змінити в частині визначеного розміру аліментів, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 44 320 (сорок чотири тисячі триста двадцять) грн 47 коп.".

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у сумі 265 (двісті шістдесят п'ять) грн 14 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець